Справа № 450/703/21                                Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/3117/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 62

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       24 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Юзефович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 липня 2021 року в складі судді Кукси Д.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-
встановив:
У лютому 2021 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.
Вимоги обґрунтовує тим, що є рідним братом ОСОБА_5 , останній успадкував майно після смерті матері, відповідно до рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.12.2010. Позивач належить до спадкоємців другої черги спадкування за законом. До спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_5 належать відповідач ОСОБА_6 (дружина спадкодавця) та син ОСОБА_3 . Відповідачі не звернулись до нотаріальної контори протягом встановленого законом строку та фактично не вступили у володіння спадковим майном. Зокрема, відповідачка, будучи дружиною покійного, не проживала з ним задовго до його смерті (10 років), після смерті ОСОБА_5 відповідачі жодного разу не навідувались до спадкового майна. 
Натомість, позивач прийняв спадщину, проте у позасудовому порядку здійснити спадкування не може, оскільки спадкодавець після спадкування майна не зареєстрував право власності.
Просив визнати за ним право на спадкове майно, після смерті ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,39 га розташована на території села Пикуловичі Пустомитівського району Львівської області; 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай) площею 0,8516 га розташована на території села Пикуловичі Пустомитівського району Львівської області; 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,2080 га розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 4623685200:01:003:0120; 1/2 частину будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно – відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі звертає увагу, що відповідно до рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.12.2010 у рівних частках успадкував із братом майно, яке належало їхній матері. Однак за життя брат не зареєстрував належне йому майно, при цьому після його смерті із моменту державної реєстрації здійснює володіння та користування відповідним спірним майном, а саме проводить поточні ремонти, оплачує комунальні послуги та інші обов`язкові платежі, веде домашнє господарство.
Зазначає, що незважаючи на належність до спадкоємців першої черги за законом, відповідачі не звернулися до нотаріальної контори протягом відповідного строку та не вступили у фактичне володіння спірним майном.
При цьому, він тривалий час перед смертю опікувався братом, а в подальшому займався його похованням.
Стверджує, що вступив у володіння спадковим майном, оскільки є співвласником такого і всі витрати по його утриманню велись виключно за його рахунок.
Звернувшись у нотаріальну контору, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкування за законом після смерті брата, оскільки пропущений строк звернення, крім цього майно не було оформлене за спадкодавцем, що підтверджується відповідним листом.
Звертає увагу, що відповідачі частково визнали позовні вимоги, а в подальшому уклали мирову угоду, однак така не була затверджена судом.
Не погоджується із висновком суду про те, що ним не прийнято спадщину в розумінні ч. 1 ст. 1269 ЦК України, при цьому покликається на довідку з місця проживання про склад сім`ї та прописку, з якої слідує, що постійно проживав та проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
10.11.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_6 на апеляційну скаргу, у якому покладаючись на розсуд суду, зазначає, що частково визнає позовні вимоги ОСОБА_1 .
Учасники справи в судове засідання не прибули, представник позивача ОСОБА_7 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, однак доказів виклику у таке судове засідання не подав, інші учасники не повідомили суд про причину неявки.
Враховуючи те, що із схожим клопотанням про відкладення розгляду справи представник позивача ОСОБА_7 звертався перед судовим засіданням, яке було призначене на 29.03.2022, при цьому матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, відтак колегія суддів вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів того, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема не підтвердив факт постійного проживання з спадкодавцем, тобто не довів, що прийняв спадщину в розумінні ч. 1 ст. 1269 ЦК України чи ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
При цьому, позивач надав суду лише відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку на звернення до нотконтори, однак із позовом про поновлення строку для прийняття спадщини позивач до суду не звертався.
Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.12.2010, справа №2-2051/10 визнано за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_8 , право власності: на 1/2 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель площею 0,19 га, розташована на території  АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,39 га розташована на території села Пикуловичі Пустомитівського району Львівської області; на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай) площею 0,8516 га розташованана території села Пикуловичі Пустомитівського району Львівської області; 
Визнано за ОСОБА_5 , як спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_8 ,право власності: на 1/2 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель площею 0,19 га, розташована на території  АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,39 га розташована на території села Пикуловичі Пустомитівського району Львівської області; на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай) площею 0,8516 га розташованана території села Пикуловичі Пустомитівського району Львівської області (а.с. 19-21).
Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 10.01.2011.
Згідно із Витягом про державну реєстрацію прав, за ОСОБА_5 зареєстрована 1/2 частка житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 43).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.12.2016, внаслідок чого відкрилася спадщина на його майно (а.с. 9). 
З матеріалів справи беззаперечно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги спадкування після смерті ОСОБА_5 , оскільки є рідними братами по мамі, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 11.09.1976 та копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 від 26.01.1968 (а.с. 8).
В свою чергу, відповідачами є дружина покійного ОСОБА_5 та син, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 05.09.1995, актовий запис 5 та копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 , серія НОМЕР_4 , актовий запис № 4077 (а.с. 10-16).
З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_5 .
Поряд з цим, листом приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Бризіцької Г.П. від 26.01.2021 № 03/01-16, заявнику повідомлено, що згідно п. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із п. 1 ст. 1272 ЦК України спадкоємець який протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що не прийняв її. Також зазначено, що за позовом, спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Згідно із відміткою у паспорті щодо місця реєстрації, позивач ОСОБА_1 зареєстрований ум. Львові на АДРЕСА_2 з 1992 року (а.с. 7). 
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).
Таким чином, позивач ОСОБА_1 , як рідний брат померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , належить до спадкоємців другої черги за законом.
При цьому, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , як дружина та син спадкодавця мають право на спадкування за законом у першу чергу (ст. 1261 ЦК України).
Як вбачається із відзивів на позовну заяву та апеляційну скаргу відповідачі частково визнають позовні вимоги.
Так, у суді першої інстанції сторони подали до суду заяву про укладення мирової угоди та підписану мирову угоду для затвердження (а.с. 129-132).
Разом з цим, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 травня 2021 року у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди від 12.05.2021 у справі № 450/703/21за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно – відмовлено.
Звертаючись з позовною заявою ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що належить до спадкоємців другої черги спадкування, після смерті померлого брата, до спадкоємців першої черги належать відповідачі ОСОБА_6 (дружина спадкодавця) та син ОСОБА_3 , однак останні не звернулись до нотаріальної контори протягом встановленого законом строку та фактично не вступили у володіння спадковим майном, натомість позивач прийняв спадщину, проте у позасудовому порядку здійснити спадкування не може, оскільки спадкодавець після спадкування майна не зареєстрував право власності. 
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.
Частинами першою та третьою статті 1268, частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
В контексті зазначеного, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про те, що позивач не надав суду належних доказів того, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та не підтвердив факту постійного проживання з спадкодавцем.
В свою чергу, з наданого позивачем листа приватного нотаріуса, який не може вважатися постановою про відмову вчинення нотаріальної дії, слідує, що позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину з пропуском строку на звернення до нот контори, при цьому із позовом до суду про поновлення строку для прийняття спадщини позивач не звертався.
Більше того, зазначаючи про утримання за власний кошти усього спадкового майна та сплату комунальних послуг, позивач жодних доказів на підтвердження таких доводів не подав.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що окрім Витягу про державну реєстрацію прав, згідно із яким за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в матеріалах справи наявні копія державного акту серія ЯМ № 133501 на право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у додатку до якого є список співвласників земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 із часткою 1/2 кожен, що спростовує доводи позивача про те, що спадкодавець ОСОБА_5 після спадкування майна не зареєстрував право власності на спадкове майно.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 липня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 травня 2022 року.

Головуючий:         А.В. Ніткевич 

Судді:         С.М. Бойко

С.М. Копняк