П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
23 лютого 2022 року                                                                                              м. Київ
 
Справа № 369/6446/18
Провадження № 22-ц/824/1886/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Журавльова Д.Д.
                                   
учасники справи: позивач              ОСОБА_1 , 
                               відповідач          ОСОБА_2 , 
                               третя особа:        приватний нотаріус Київського міського нотаріального                           округу Шевчук Зоя Миколаївна, 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року у складі судді Ковальчук Л. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна, про визнання недійсним договору іпотеки та скасування заборони на відчуження земельних ділянок,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2018 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., про визнання недійсним договору іпотеки та скасування заборони на відчуження земельних ділянок.
Позов мотивувала тим, що 13 грудня 2016 року між сторонами було укладено оспорюваний договір іпотеки, згідно з умовами якого позивач передала в іпотеку наступне майно: земельну ділянку площею 3,0444 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:001:0158, та земельну ділянку площею 3,0569 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:002:0019. Цільове призначення вказаних земельних ділянок - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. 
Також позивачка вказувала, що у цьому ж договорі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. зроблено запис про накладення заборони відчуження вищезазначених земельних ділянок.
Однак, позивач зазначала, що згідно з частиною четвертою статті 133 ЗК України заставодержателем земельних ділянок сільськогосподарського призначення та прав на них (оренди, емфітевзису) може бути лише банк.
Крім того, на переконання позивача, спірні земельні ділянки не могли взагалі бути об`єктом оспорюваного договору іпотеки, оскільки їх цільове призначення - земля для ведення особистого селянського господарства, що відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення.
З огляду на викладене, позивачка вважала, що оспорюваний нею договір іпотеки є недійсним, а відтак, з урахуванням уточнень, просила:
- визнати недійсним договір іпотеки від 13 грудня 2016 року, укладений між 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- скасувати заборону на відчуження на:
1). земельну ділянку площею 3,0444 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:001:0158;
2). земельну ділянку площею 3,0569 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:002:0019.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., про визнання недійсним договору іпотеки та скасування заборони на відчуження земельної ділянки. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 
17 травня 2019 року, з урахуванням ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2019 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., про визнання недійсним договору іпотеки та скасування заборони на відчуження земельної ділянки задоволено.
Визнано недійсним договір іпотеки від 13 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., реєстровий № 2096.
Скасовано заборону відчуження на земельну ділянку площею 3,0444 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:001:0158, яка Належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №188339, виданий 26 липня 2006 року Києво-Святошинським відділом земельних ресурсів (номер запису про іпотеку - 18017633, номер запису про обтяження - 18018123).
Скасовано заборону відчуження на земельну ділянку площею 3,0569 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:002:0019, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД №706211, виданий 25 грудня 2006 року, Києво-Святошинським відділом земельних ресурсів (номер запису про іпотеку - 18018467, номер запису про обтяження - 18018684).
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 
05 листопада 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду від 17 травня 2019 року у справі за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., про визнання недійсним договору іпотеки, скасування заборони на відчуження земельної ділянки задоволено.
Поновлено строк звернення ОСОБА_2 із заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду від 17 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., про визнання недійсним договору іпотеки, скасування заборони на відчуження земельної ділянки.
Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду від 17 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., про визнання недійсним договору іпотеки, скасування заборони на відчуження земельної ділянки скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., про визнання недійсним договору іпотеки та скасування заборони на відчуження земельної ділянки задоволено.
Визнано недійсним договір іпотеки від 13 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., реєстровий № 2096.
Скасовано заборону відчуження на земельну ділянку площею 3,0444 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:001:0158, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 188339, виданий 26 липня 2006 року Києво-Святошинським відділом земельних ресурсів (номер запису про іпотеку - 18017633, номер запису про обтяження - 18018123).
 
Скасовано заборону відчуження на земельну ділянку площею 3,0569 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:002:0019, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 706211, виданий 25 грудня 2006 року, Києво-Святошинським відділом земельних ресурсів (номер запису про іпотеку - 18018467, номер запису про обтяження - 18018684).
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 
1 409,60 грн.
            Рішення суду мотивовано тим, що оспорюваний іпотечний договір було укладено між фізичними особами (сторонами у справі), іпотекодавець не є банком, а цільове призначення переданих в іпотеку земельних ділянок визначено - для ведення особистого селянського господарства, тобто ці землі відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення, зміст цього правочину суперечить актам цивільного законодавства, зокрема статті 133 ЗК України. Суд першої інстанції застосував правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 6-2973цус16. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що вимога про визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки, а також похідна від неї вимога про скасування заборон на відчуження земельних ділянок, переданих в іпотеку на підставі цього правочину, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            06 жовтня 2021 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог 
ОСОБА_1 відмовити.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що аналіз положень статей 1, 3, 18 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що іпотека має похідний характер від основного зобов?язання і є дійсною до припинення основного зобов?язання, так як іпотечним договором забезпечуються чинні зобов?язання за договором позики. З визнанням недійсним договору іпотеки, основний договір залишився незабезпеченим і це робить становище кредитора нестабільним, а його вимоги повернути борг практично нездійсненими. Заявник вказує, що рішення суду про визнання недійсним договору іпотеки одночасно вплине на права та обов?язки боржника за основним договором 
позики - ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у справі у якості третьої особи. Судом передчасно задоволено вимоги щодо скасування заборони відчуження спірних земельних ділянок. Заявник також вказує, що вимога про скасування заборони відчуження спрямована до нотаріуса, яка до участі у справі залучена в якості третьої особи, а не відповідача.
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
08 жовтня 2021 року матеріали цивільної справи № 369/6446/18 надійшли до Київського апеляційного суду.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 08 жовтня 2021 року справу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року задоволено та поновлено його. Відкрито апеляційне провадження у цій справі.
Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 06грудня 2021 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Належним чином повідомленні про дачу, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ПН КМНО Шевчук З.М. в судове засідання не з?явились.
Від ОСОБА_2 та ПН КМНО Шевчук З.М. надійшли заяви, в яких вони просили розглянути справу за їх відсутності.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ПН КМНО Шевчук З.М. 
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Фактичні обставини справи
 
Встановлено та з матеріалів справи відомо, що позивачу на праві власності належить:
- земельна ділянка площею 3,0444 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:001:0158, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 188339, виданий 25 грудня 2006 року Києво-Святошинським відділом земельних ресурсів. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 902213532224, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М. про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу) за індексним номером 29256295 від 14 квітня 2016 року. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.
- земельна ділянка площею 3,0569 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:002:0019, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 706211, виданий 26 липня 2006 року Києво-Святошинським відділом земельних ресурсів. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 902179432224, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу 
Шевчук З. М. про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу) за індексним номером 29255652 від 14 квітня 2016 року. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.
Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 111633497 від 24 січня 2018 року.
13 грудня 2016 року між сторонами був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., реєстровий номер 2096, за умовами якого ОСОБА_2 було передано в іпотеку належні ОСОБА_1 вище зазначені земельні ділянки. 
Вказане майно передано в іпотеку з метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань ОСОБА_3 за договором позики від 13 грудня 2016 року щодо повного повернення кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування та граничним розміром заборгованості у сумі 207 700,00 доларів США у термін до 13 червня 2017 року.
Відповідно до пункту 16.7 оспорюваного договору іпотеки з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель (відповідач по справі) має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані, та задовольнити майнові вимоги іпотекодержателя в повному обсязі за рахунок Предмета іпотеки, визначені на момент фактичного задоволення, враховуючи суму заборгованості за позикою, суму відсотків, комісій, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги та зверненням стягнення на Предмет іпотеки, із вчиненням виконавчого напису, тощо.
 
Разом з укладенням Договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М. було накладено заборони відчуження на:
- земельну ділянку площею 3,0444 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:001:0158, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 188339, виданий 26 липня 2006 року Києво-Святошинським відділом земельних ресурсів (номер запису про іпотеку - 18017633, номер запису про обтяження - 18018123);
- земельну ділянку площею 3,0569 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Забірська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 3222483200:04:002:0019, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 706211, виданий 25 грудня 2006 року, Києво-Святошинським відділом земельних ресурсів (номер запису про іпотеку - 18018467, номер запису про обтяження - 18018684).
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить з такого.
 
Щодо недійсності договору іпотеки
 
Відповідно до положень статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 
Отже, вказана норма не проводить різницю між заставою і іпотекою, як різними видами забезпечення зобов`язань.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом частин першої, третьої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Особливості іпотеки земельних ділянок встановлені статтею 15 вказаного Закону, згідно якої іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього Закону. Заборони та обмеження щодо відчуження і цільового використання земельних ділянок, встановлені Земельним кодексом України, є чинними при їх іпотеці.
Згідно з частиною статті 133 ЗК України заставодержателем земельних ділянок сільськогосподарського призначення та прав на них можуть бути лише банки.
Відповідно до частини другої статті 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Згідно з частиною третьою статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва (стаття 35 ЗК України).
Згідно зі статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою  статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною другою статі 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені.
Під час апеляційного перегляду справи установлено, що предметом іпотеки є земельні ділянки сільськогосподарського призначення, на які поширюється обмеження, встановлені частиною четвертою статті 133 ЗК України про те, що заставодержателем земельних ділянок сільськогосподарського призначення можуть бути лише банки, а відтак укладений 13 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З. М., реєстровий № 2096, є недійсним, оскільки оспорюваний договір іпотеки укладений з порушенням вимог закону, а саме з порушенням прямої, законодавчо встановленої заборони (частина четверта статті 133 ЗК України, стаття 15 Закону України «Про іпотеку»), згідно з якою спірні земельні ділянки, які віднесені до земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не могли бути передані в іпотеку фізичній особі.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недійсність договору іпотеки від 13 грудня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 
Шевчук З. М., реєстровий № 2096, є обґрунтованим.
            Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 14 червня 2017 року у справі № 6-2973цс16 та у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 361/4886/19 (касаційне провадження № 61-18655св20).
Аналізуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання договору іпотеки недійсним відповідає вимогам закону і обставинам справи, доводами апеляційної скарги відповідача в цій частині не спростовується.
Таким чином, при ухваленні рішення про визнання недійсним договору іпотеки, судом першої інстанції надана вірна оцінка наданим сторонами доказам, судом повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи в цій частині. 
 
Щодо скасування запису про заборону відчуження на земельні ділянки
 
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про скасування заборон на відчуження земельних ділянок, переданих в іпотеку, оскільки судом першої інстанції визнано недійсним договір іпотеки, а умовами Договору, зокрема, відповідно до п.34 Договору Іпотеки сторони домовились, що одночасно з нотаріальним посвідченням даного договору нотаріус, що посвідчує цей договір, накладає заборону на відчуження нерухомого майна, що є Предметом іпотеки. 
Аргументи заявника про те, що вимога про скасування заборони відчуження спрямована до нотаріуса, яка до участі у справі залучена в якості третьої особи, а не відповідача є безпідставними з огляду на таке.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 570/6008/18 (провадження № 61-6642св20) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. Вирішення таких спорів відбувається за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у такому спорі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава, до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Таким чином, у даній справі належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно». 
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правоскасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).
З огляду на надану аргументам учасників справи та висновкам суду першої інстанції оцінку, Київський апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат..
 
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
 
Керуючись ст.ст. 141, 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна