ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 квітня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/3586/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі 
апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року (головуючий суддя Врона О.В.) 
у справі  № 160/3586/21
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2021 № Ф-38278-13/64.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є адвокатом, перебуває на обліку як самозайнята особа і є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише за двох умов, а саме: якщо така особа не є найманим працівником у межах такої незалежної професійної діяльності та у разі, якщо вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності. 
Також позивач зазначав, що з 14.01.2020 до 30.04.2020 включно працював у АТ «ВТБ БАНК», з 01.08.2020 по 31.01.2021 - у ТОВ «Ісполін Плюс» на посаді юрисконсульта та отримував заробітну плату, з якої сплачувався, в тому числі єдиний соціальний внесок у сумі, більшій мінімального розміру. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року позов задоволено.
Суд виходив з того, що позивач протягом 2020 року (за винятком червня та липня 2020 року), який включено у період нарахування єдиного внеску оскаржуваною вимогою від 06.02.2021 року № Ф-38278-13/64, був найманим працівником, отримував заробітну плату, з якої щомісячно відраховувались суми єдиного внеску не нижче встановленого законодавством розміру.
Неврахування відповідачем всіх обставин статусу позивача як найманого працівника та відрахування за нього роботодавцем сум єдиного внеску призвело до невірного обчислення податковим органом суми єдиного внеску виставленою вимогою, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана вимога від 06.02.2021 № Ф-38278-13/64 підлягає скасуванню в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач зазначає, що  за позивачем як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, обліковується недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску, про що складена спірна податкова вимога. Позивачем до позовної заяви не було надано жодного доказу того, що фактично ЄСВ за нього було нараховано та сплачено іншою особою, як за найманого працівника. Судом першої інстанції відповідні документи не досліджувались. Крім того, відповідач вважає, що процедура нарахування та сплати єдиного соціального внеску закріплена в положеннях чинного податкового законодавства, а оскаржувана вимога сформована на підставі облікових даних з інформаційної системи податкового органу та винесена правомірно.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Позивач зазначає, що висновки суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної вимоги контролюючого органу зроблені в тому числі, за результатами дослідження записів у трудовій книжці позивача, а також довідки про заробітну плату № 221 від 22.12.2020. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до   ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України   в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1   ст.308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 є адвокатом, який діє на підставі свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №3232 від 14.01.2020, яке видано на підставі рішення №1 Ради адвокатів Полтавської області від 14.01.2020.
Позивач перебуває  на обліку платників єдиного внеску як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність, діяльність у сфері права.
Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 06.12.2004  до 30.04.2020 позивач працював у АТ «ВТБ «БАНК», а з 01.08.2020 працює в ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» на посаді юрисконсульта. Факт сплати єдиного внеску за позивача з серпня 2020 року  роботодавцем ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» підтверджується довідкою про заробітну плату №221 від 22.12.2020 (а.с. 25-28).
06.02.2021 відповідачем на підставі даних інформаційної системи сформовано  вимогу №Ф-38278-13/64 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 7517,18 грн. 
Єдиний внесок контролюючим органом нарахований автоматично:
- за 1 квартал 2020 року (січень, лютий 2020 року) у сумі 2078,12 грн., граничний термін сплати до 21.04.2020;
- за 2 квартал 2020 року (червень 2020 року) у сумі 1039,06 грн., граничний термін сплати до 20.07.2020;
- за 3 квартал 2020 року у сумі 3178,12 грн., граничний термін сплати до 19.10.2020;
- за 4 квартал 2020 року у сумі 3300 грн., граничний термін сплати до 19.01.2021.
За даними поданого позивачем звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік  позивачем сплачений єдиний внесок в загальній сумі 2078,12 грн. за червень, липень 2020 року. 
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, з огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
В силу ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту.
Статтею 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
Таким чином, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування.
Отже, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З аналізу наведеного випливає те, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Таким чином, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19 (провадження № К/9901/25439/19).
В спірному випадку за встановлених у справі обставин вбачається, що  позивач до 30.04.2020 працював у АТ «ВТБ «БАНК», а з 01.08.2020 працює в ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» на посаді юрисконсульта, тому єдиний внесокза позивача сплачувався у вказані періоди роботодавцем.
За липень та червень 2020 року позивачем самостійно сплачено єдиний внесок за здійснення адвокатської діяльності, що відповідачем не спростовано.
Таким чином, у періоди, за які відповідачем  у спірній вимогі №Ф-38278-13/64 від 06.02.2021 визначені суми єдиного внеску як такі, що підлягають сплаті, позивач перебував у трудових відносинах з роботодавцями - страхувальниками АТ «ВТБ «БАНК» та ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС», які, нараховуючи позивачу заробітну плату, сплачували за нього як страхувальники єдиний соціальний внесок. Докази зворотного відповідачем як того вимагає ч.2  ст.77  КАС України, не подані. 
Доказів отримання позивачем у спірний період доходів від провадження адвокатської діяльності відповідачем також не надано.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність формування контролюючим органом спірної  вимоги про сплату боргу від 06.02.2021 №Ф-38278-13/64 на суму 7517,18 грн.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                         П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі  №160/3586/21 залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко