Справа № 442/2109/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О. 
Провадження № 33/811/569/22                 Доповідач: Урдюк Т.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2022 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 гривень.
Згідно з постановою, ОСОБА_1 25 квітня 2022 року о 09 год. 17 хв. в м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 142, керував автомобілем марки «Мітцубісі», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу Драгер 6820, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2022 року та провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що він просив пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря, однак йому відмовили. При цьому наданий поліцією відеозапис, на думку апелянта, є взагалі неінформативним, оскільки відеозйомка має вестися безперервно до її завершення.
Апелянт покликається на те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом, а просто відпустили. 
Крім того, зазначає, що його зупинили без причини та одразу запропонували пройти тест «через незрозумілий запах». Можливо це пов`язано з тим, що він працює в типографії, де багато парів ацетону, фарби тощо.
Вважає, що він не зобов`язаний доводити, що йому поліцейські відмовили в огляді у лікаря. Навпаки, це поліція має довести, що пропонували йому такий огляд за його незгоди з результатом драгера.
Окрім цього, зазначає, що постанова судді місцевого суду є шаблонною, а робота суду зводиться до виготовлення обвинувальних постанов. 
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, у таке не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, з метою дотримання процесуальних строків, вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №171124 від 25 квітня 2022 року (а.с. 2), згідно з яким ОСОБА_1 25 квітня 2022 року о 09 год. 17 хв. в м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 142, керував автомобілем марки «Мітцубісі», н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку, із застосуванням спеціального технічного приладу «Drager 6820», тест 932, результат тесту – 0,44‰.
Зі змістом складеного протоколу ОСОБА_1 ознайомився, та у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», по суті порушення зазначив, що «не знав, що алкоголь залишився в крові, вживав алкоголь добу тому». Крім цього, ОСОБА_1 було роз`яснено його процесуальні права, після чого останній без жодних зауважень та заперечень підписав вказаний протокол про адміністративне правопорушення у відповідних графах.
Викладені у протоколі обставини також підтверджуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, з якого слідує, що ОСОБА_1 погодився пройти та пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою пристрою «Drager Alcotest». Відповідно до роздруківки приладу «Drager Alkotest 6820», прилад ARLJ-0463, тест №932 (а.с. 4) за результатом проведеного на місці зупинки транспортного засобу огляду в освідуваної особи ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння 0,44‰, та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3), відповідно до даних якого огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя. У відповідній графі акта зазначено, що ОСОБА_1 з результатами огляду згоден, чим підтверджується факт ознайомлення останнього з таким актом.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис містить лише фрагменти події, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння та результати такого огляду.
Так, згідно з вимогами ч. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі – Інструкція) огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі проводиться у двох випадках: 1) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу; 2) його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.
Беручи до уваги, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу та пройшов його, матеріали справи не містять доводів, що останній був незгоден з результатами огляду, проведеного поліцейським, що б мало наслідком доставлення освідуваної особи до медичного закладу для проходження огляду, а доказів протилежного апелянтом не представлено, відтак доводи апеляційної скарги в частині бажання ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в лікаря свого підтвердження не знайшли.
При цьому безпідставними є доводи апелянта про обов`язок поліції довести, що йому пропонували пройти огляд у лікаря за його незгоди з результатом драгера, оскільки законодавцем закріплено обов`язок поліцейського запропонувати особі два можливі варіанти проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння: на місці зупинки або в медичному закладі. Особа обирає один з запропонованих способів на власний розсуд. Не погодившись з результатами огляду, проведеного поліцейським, освідувана особа має заявити про це, після чого інспектор поліції доставляє її до найближчого медичного закладу. Як уже зазначалося, матеріали справи не містять жодних даних про те, що ОСОБА_1 не погодився з результатами проведеного щодо нього огляду та висловив бажання пройти такий огляд у медичному закладі.
Крім того, надані на місці події письмові пояснення ОСОБА_1 , свідчать про те, що він вживав алкоголь, а тому подальшу зміну його пояснень, зокрема щодо «незрозумілого запаху, пов`язаного з його роботою у типографії» апеляційний суд оцінює критично, як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 31 Закону України про «Національну поліцію» одним із превентивних заходів, які може застосовувати поліція, є зупинення транспортного засобу.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 35 зазначеного Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
З наявного у матеріалах справи рапорту інспектора ВРПП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції Я. Мартинюка (а.с. 5) слідує, що ним, спільно із інспектором ВРПП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Дровецьким А.В., під час несення служби 25 квітня 2022 року та обстеження вул. 22-го січня у м. Дрогобичі, було виявлено автомобіль «Мітцубісі Галант», н.з. НОМЕР_1 , який рухався по зазначеній вище вулиці та поводив себе некоректно, виляв у ліву та праву сторони. Після зупинки та перевірки у водія ОСОБА_1 документів, в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння рук. Після проходження тесту за допомогою газоаналізатора «Драгер 6820», тест 932, результат тесту 0,44‰, на ОСОБА_1 було складено протокол серії ААБ №171124 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наведеним спростовуються доводи апелянта про безпідставність його зупинки. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом після складання протоколу, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, апеляційний суд оцінює критично, адже вказаний факт жодним чином не впливає на обсяг вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про невідповідність змісту постанови судді районного суду вимогам ст. 283 КУпАП в частині незазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова суду повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Водночас Законом України «Про внесення до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VIII від 14 липня 2015 року внесені відповідні зміни, у тому числі до КУпАП.
Так, статтю 258 КУпАП «Випадки коли, протокол не складається» доповнено частиною такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Тим самим Законом статтю 283 КУпАП після другої частини доповнено частиною такого змісту: «Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу».
З аналізу наведених вище норм вбачається, що вимоги ч. 3 ст. 283 КУпАП щодо змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, стосується лише постанов, які виносяться органами Національної поліції, оскільки відповідно до змін у ст. 258 КУпАП у таких випадках протокол не складається, та постанова повинна містити деякі додаткові відомості, які зазвичай зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення.
Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що викладений у постанові від 24 січня 2019 року у справі № 428/2769/17.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що зміст постанови судді не відповідає вимогами ст. 283 КУпАП.
При цьому покликання апелянта на постанову судді Арцизького районного суду Одеської області від 5 листопада 2020 року у справі №492/1167/20 не береться до уваги, оскільки згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. 
З наведеного слідує, що врахуванню судами, зокрема судами апеляційної інстанції, підлягають лише висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. У даному випадку апелянт покликається на рішення суду першої інстанції, яке, згідно з закріпленим ч. 1 ст. 17 вказаного вище Закону принципом інстанційності судоустрою, не може бути враховане вищестоящим судом.
Безпідставними є і твердження апелянта про шаблонність оскаржуваної постанови, оскільки ст. 283 КУпАП передбачені вимоги, яким має відповідати постанова у справі про адміністративне правопорушення. На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова складена з дотриманням передбачених ст. 283 КУпАП вимог. Більше того, вказані вимоги поширюються на всі постанови, які приймаються судами.
На переконання апеляційного суду, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою, є належними та допустимими, та такими в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк