Ухвала    
Іменем України
12 травня 2022 року
м. Київ
справа № 761/21366/21
провадження № 61-4025ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,              Коломієць Г. В.,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чорного Івана Васильовича, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, особи які можуть набути статус учасників справи: ОСОБА_2 , Державне підприємство «СЕТАМ», Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванов Андрій Валерійович, ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 755/16868/15-ц, виданого 13 березня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 61551656, що перебуває в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова A. B. Також заявник просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, 2008 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 .
Заяву обґрунтовував тим, що він має намір звернутися до суду із позовною заявою до Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «Сетам»), приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А. В., ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку та вимогою про визнання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року № 755/16868/15-ц таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, заяву ОСОБА_2 задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 755/16868/15-ц, виданого 13 березня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 61551656, що перебуває в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова A. B. Накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, 2008 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 .
У лютому 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чорний І. В., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 
3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає                 в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає                 в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, 
з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом 
в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суди встановили, що заявник мав намір звернутися до суду із позовом до ДП «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А. В, ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку та вимогою про визнання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року № 755/16868/15-ц таким, що не підлягає виконанню. 
12 травня 2021 року ДП «СЕТАМ» шляхом проведення електронних торгів реалізовано належний на праві приватної власності зявникові транспортний засіб - автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, 2008 року випуску, чорного кольору, ДНЗ: НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_1 .
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 12 травня 2021 року № 538344 переможцем електронних торгів визнано ОСОБА_3 із ціновою пропозицією 352 501,00 грн.
На думку заявника торги з реалізації належного йому на праві власності транспортного засобу проведені з істотними порушенням чинного законодавства, за заниженою ціною, чим грубо порушено його законні права та інтереси. Також заявник зазначав, що, у рамках виконавчого провадження № 61551656, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим А. В. накладено арешт на майно та рахунки ОСОБА_2 , а в подальшому, всупереч вимогам чинного законодавства, арештовано, вилучено та реалізовано на прилюдних торгах належний на праві власності заявнику транспортний засіб, чим заявникові завдано істотних матеріальних збитків.
Беручи до уваги, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим А. В. продовжуються дії зі звернення стягнення й на інше рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , що призводить до триваючого порушення його законних прав та інтересів, останній звернувся із вказаною заявою до суду.
Врахувавши співмірність заходів забезпечення позову, які просив вжити позивач із позовними вимогами, з якими позивач мав намір звернутися до суду, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 755/16868/15-ц, виданого 13 березня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва, в межах виконавчого провадження № 61551656, що перебуває в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова A. B. та накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, 2008 року випуску, чорного кольору, ДНЗ: НОМЕР_2 VIN: НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 
3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Також Верховний Суд звертає увагу заявника, що відповідно до відомостей, отриманих з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року, в справі № 761/22635/21 позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто заявнику. 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року (яка є предметом касаційного оскарження).
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм матеріального права та дотримання норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Верховний Суд є судом права і його повноваження визначені статтями 400, 409 ЦПК України.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд               у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чорного Івана Васильовича, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, особи які можуть набути статус учасників справи: ОСОБА_2 , Державне підприємство «СЕТАМ», Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванов Андрій Валерійович, ОСОБА_3 , відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
                                                                                                                    Б. І. Гулько
 
                                                                                                                    Г. В. Коломієць