ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" червня 2022 р.           Справа№ 910/2855/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Корсака В.А. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:
від позивача:           Самойлович О.В.                     
від відповідача:           Стеценко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІНАРА ЕНЕРДЖИ"                     

на рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2021 (повний текст складено та підписано 07.09.2021)

у справі № 910/2855/21 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва                                                                                                                         

до   Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІНАРА ЕНЕРДЖИ"   

прo  стягнення 567  924, 00 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на них

В лютому 2021 року Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва (далі по тексту - позивач; КП ШЕУ Святошинського району) звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІНАРА ЕНЕРДЖИ" (далі по тексту - відповідач; ТОВ "ПІНАРА ЕНЕРДЖИ") про стягнення  567  924, 00 грн заборгованості та 8 5180, 86 грн витрат по сплаті судового збору.

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем умов договору підряду № 16 від 02.07.2018 щодо оплати виконаних позивачем робіт.

В обґрунтування позову позивач послався на норми статті 526 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України). 

У відзиві на позов відповідач вказав на його необґрунтованість і заперечив проти його задоволення, посилаючись на те, що відповідач договір підряду № 16 від 02.07.2018  з позивачем не укладав, робіт з відновлення асфальтобетонного покриття після прокладання теплової мережі на прибудинковій території житлового будинку № 6В по вулиці Жолудєва не замовляв і не приймав. Вказав, що зміст наданого позивачем договору не відповідає вимогам законодавства, оскільки не містить усіх істотних умов договору підряду.  

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/2855/21 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача   заборгованість у розмірі 567 924  грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 518  грн 86 коп.

Підставою для ухвалення рішення став висновок суду першої інстанції про належне виконання позивачем договірних зобов`язань в частині виконання підрядних робіт та невиконання відповідачем зобов`язань з їх оплати, а також ненадання останнім мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт. 

Судом першої інстанції не враховані доводи відповідача щодо відсутності у договорі погодженого обсягу виконаних робіт та ціни, оскільки умовами договору підряду (пункт 2.1.) узгоджено, що вартість робіт буде визначатися за фактом їх виконання відповідно до підтверджених сторонами Актів виконаних робіт (форма КБ-2В) та Довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3).

Також місцевий суд відхилив як неналежний та недопустимий доказ, з посиланням на ч. 2 ст. 88 ГПК України, нотаріально посвідчену заяву директора відповідача про непідписання ним договору.

Рішення обґрунтовано посиланням на норми статей 11, 204, 207, 530, 638, 837 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), статті 193 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України).

Процедура апеляційного провадження 

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2021 справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2855/21 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ПІНАРА ЕНЕРДЖИ" на рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі № 910/2855/21 до надходження матеріалів з суду першої інстанції.

Матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції на запит 29.09.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.11.2021. 

Судове засідання 24.11.2021 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Ходаківської І.П. на лікарняному, про що учасники справи були повідомлені засобами телефонного зв`язку. Дану інформацію було розміщено для учасників справи на сайті Судова влада України (https://court.gov.ua).

У зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М. та Владимиренко С.В. у відпустках за розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/6224/21 від 03.12.2021 був призначений та проведений повторний автоматизований розподіл судової справи №910/2855/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від     03.12.2021 для розгляду справи визначений склад колегії суддів: Ходаківська І. П. - головуючий (суддя-доповідач), судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження у новому складі суду та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.01.2022. 

Головуючий  суддя   Ходаківська І.П. в період з 13.12.2021 по 14.03.2022 перебувала на лікарняному.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 року №133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

В період з 03.03.2022 по 31.03.2022 здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом було зупинено (накази Голови Північного апеляційного господарського суду № 1 від 03.02.2022, № 11 від 31.03.2022).

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 18 квітня 2022 року №259/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2022 апеляційну скаргу відповідача призначено до розгляду у судовому засіданні на 31.05.2022.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17 травня 2022 року №341/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

У судовому засіданні 31.05.2022 оголошено перерву у розгляді справи до 21.06.2022.

Позиція представників сторін у судовому засіданні

У судове засідання 21.06.2022 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржене судове рішення залишити без змін. 

Короткий зміст апеляційної скарги і заперечень на неї

Відповідачем до Північного апеляційного господарського суду подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі № 910/2855/21.

В апеляційній скарзі відповідач просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі № 910/2855/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач вказує на те, що договір № 16 від 02.07.2018 з позивачем не укладав, робіт за цим договором не замовляв і не приймав. Договір не відповідає вимогам законодавства, оскільки не передбачає таких істотних умов як ціна робіт та їх обсяг. Надані позивачем до матеріалів справи договірна ціна, локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1, підсумкова відомість ресурсів станом на 25.06.2019, відповідачем не підписані, а тому відсутні підстави для прийняття  і оплати таких робіт. 

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Розгляд заяв, клопотань учасників справи

Відповідачем 19.11.2021 подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме нотаріально посвідченої заяви Вознюк З.М від 17.11.2021.

Відповідно до імперативних положень  частини третьої  статті 269 ГПК України  докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (такий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №  909/722/14).

Системний аналіз статей  80,  269 ГПК України  свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (схожий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від    26.02.2019 у справі    №913/632/17, від    18.06.2020 у справі №909/965/16).

В своєму клопотанні заявник посилається на доказ, який датований вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, тобто доказ, якого взагалі не існувало на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Однак така обставина (тобто відсутність доказів як таких) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку  статті 269 ГПК України  не залежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи.

31.05.2022 на офіційну електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, яке скріплене електронним цифровим підписом. 

Частиною першою  статті 99 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України)  встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до  статті 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом  статті 104 ГПК України  висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими  статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Отже за змістом наведених положень процесуального закону призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. 

З урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про достатність наявних у справі доказів для вирішення даного спору.

Відповідач не був позбавлений права заявити клопотання про призначення судової експертизи з питання з`ясування справжності підписів у суді першої інстанції, однак цим своїм правом він не скористався. Водночас відповідач не надав доказів неможливості проведення такої експертизи самостійно з поданням відповідного висновку до суду в якості доказу.

З огляду на викладене, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

Фактичні обставини, встановлені місцевим господарським судом і перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до листа вих. № 38 від 25.06.2018, адресованого КП ШЕУ Святошинського району, ТОВ "ПІНАРА ЕНЕРДЖИ" просило укласти договір на виконання робіт з відновлення асфальтобетонного покриття після проведення інженерних робіт з прокладання тепломережі, L= 600 м., для підключення об`єкту «Нове будівництво багатофункціонального комплексу в складі приміщень житлового призначення, торгівельно-розважальних та офісних приміщень по бульв. Кольцова, 7-А у Святошинському районі м. Києва».

02.07.2018 між ТОВ "ПІНАРА ЕНЕРДЖИ", як замовником, та КП ШЕУ Святошинського району, як підрядником, укладено договір підряду №16.

За умовами цього договору:
-          замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати роботи з відновлення асфальтобетонного покриття після прокладання теплової мережі для підключення об`єкту: "Нове будівництво багатофункціонального комплексу в складі приміщень житлового призначення, торгівельно-розважальних та офісних приміщень по бульвару Кольцова, 7А у Святошинському районі м. Києва", а також інші додаткові роботи, за домовленістю сторін (пп. 1.1. п.1);
-          сторони дійшли взаємної згоди про те, що вартість робіт, що визначені змістом цього договору (п.1.1.) буде визначатись за фактом виконаних робіт та відповідно до підтверджених сторонами актів виконаних робіт (форма КБ-2В) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) (пп.2.1. п.2);
-          сторони погодились, що до початку робіт, можливе перерахування замовником авансового платежу, на розрахунковий рахунок підрядника, для придбання матеріалів; Остаточні розрахунки між замовником та підрядником проводяться після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт, але не пізніше п`яти банківських днів з моменту підписання документу (пп.2.2, 2.3. п.2);
-          до обов`язків замовника належить, зокрема: сплачувати вартість зазначених робіт у порядку, розмірах та у строки, що обумовлені дійсним договором (пп. 3.1.2. п. 3), прийняти виконані роботи, або надати обґрунтовані зауваження у письмовій формі (п. 3.1.3. п.3);
-          підрядник бере на себе зобов`язання виконати роботи згідно п. 1.1. договору до 28.12.2018 (пп.4.1. п.4.);
-          підрядник приступає до виконання робіт після підписання договору та отримання авансового платежу згідно пп.2.2. п.2 договору (пп.4.2. п.4);
-          після виконання всіх робіт підрядник повідомляє замовника про повне закінчення виконання робіт, визначених пп. 1.1. п. 1 договору (пп.4.5. п.4)4
-          прийняття робіт замовник здійснює на підставі довідки форми КБ-3 та акта прийняття-здачі робіт типової форми КБ-2В, які готує підрядник та затверджує замовник (пп.4.6. п.4.).
-          замовник протягом п`яти робочих днів з моменту одержання акту приймання-передачі виконаних робіт (послуг) зобов`язаний надати підряднику підписаний акт приймання-передачі або надати мотивовану відмову в його підписанні    (пп. 4.7. п.4).
-          у випадку мотивованої відмови від підписання акта за виконанні роботи (послуги), сторонами у п`ятиденний термін, з моменту надходження мотивованої відмови, складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок, виправлень і термінів їх виконання (пп. 4.8. п.4);
-          у випадку ненадходження від замовника акта або мотивованої відмови від його підписання протягом 20 днів з моменту отримання, вважається, що робота згідно акта, прийнята замовником і зауважень немає (пп. 4.9. п.4);
-          договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (пп. 8.6. п.8).

          Слід зазначити, що в листі (вих. № 38 від 25.06.2018) та в договорі підряду від 02.07.2018 підписантом з боку ТОВ "ПІНАРА ЕНЕРДЖИ" вказана його директор Вознюк З.М. Документи підписані з проставлянням косої риски перед її прізвищем. 

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з листом вих. № 855 від 16.12.2019, в якому повідомляв, що 13.08.2019 на його адресу надійшов лист від РТМ «Святошино» з проханням щодо виконання робіт з відновлення благоустрою асфальтобетонних покриттів на територіях загальноосвітніх навчальних закладів (шкіл) та дошкільних навчальних закладів (дитячих садочків) Святошинського району до початку 2019 навчального року. Серед об`єктів, що потребують відновлення благоустрою була зазначена середня загальноосвітня школа № 223, яка знаходиться за адресою вул. Жолудєва, 6-В (контрольна картка на порушення благоустрою № 2018101242 від 27.07.2018). В листі також вказано, що в період з 22.08.2019 по 05.09.2019 були проведені роботи по відновленню благоустрою асфальтобетонного покриття за вказаною адресою, складено кошторис та акт виконаних робіт на суму 662 тис. грн. Представники РТМ «Святошин» відмовились підписувати вищезазначений акт, мотивуючи свою відмову тим, що дане розриття не є аварійним, а плановим перекладанням тепломережі сторонньою організацією. ШЕУ Святошинського району завдано збитків на суму 662 тис. грн. У зв`язку з наведеним, позивач пропонував відповідачу укласти договір та сплатити кошти за виконані роботи.

Листом вих. № 08 від 10.02.2020 відповідач повідомив позивача про відмову в укладенні договору та в оплаті робіт, вказавши в листі на те, що роботи по відновленню благоустрою асфальтобетонного покриття за вказаною адресою були виконані в період з 22.08.2019 по 05.09.2019 саме на замовлення РТМ «Святошино», тоді як відповідач не був замовником таких робіт і не уповноважував РТМ «Святошино» на їх замовлення, не узгоджував з ШЕУ Святошинського району обсяг і ціну виконання робіт.  

Листом № 156 від 28.02.2020 позивач повідомив відповідача про те, що договір підряду № 16 від 25.06.2018 був укладений на підставі листа відповідача вих. № 38 від 25.06.2018, на підписання направлено договірну ціну станом на 25.06.2019, локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1  станом на 25.06.2019, підсумкову відомість ресурсів станом на 25.06.2019, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за лютий 2020 року, акт № 7 приймання виконання будівельних робіт за лютий 2020 року та підсумкову відомість ресурсів за лютий 2020 рік. 

Згідно опису вкладення у цінний лист 02.03.2020 позивач надіслав відповідачу поштою: договірну ціну на будівництво «Нове будівництво багатофункціонального комплексу в складі приміщень житлового призначення, торгівельно-розважальних та офісних приміщень по бульв. Кольцова, 7-у Святошинському районі міста Києва. Реконструкція ділянок тепломереж «ТК 266 - ТК 269» зі збільш. діам. на 2DN 400 довж. 222 м, «ТК 267-БН № 9» 2DN 250 довж. 91 м, «ТК266 - БН № 13» 2DN 200 довж. 149 м; заміна засувок DN400 (2 шт.) в ТК266; Теплові мережі. Відновлення асфальто-бетонного покриття після улаштування зовнішніх мереж теплопостачання. Вулиця Жолудєва, 6В, що здійснюється в 2020 році» на загальну суму 567  924 грн; локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на відновлення асфальто-бетонного покриття після перекладки теплових мереж. Вулиця Жолудєва, 6В. на суму 468 687 грн; підсумкову відомість ресурсів на суму 393  980,73 грн; довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2020 року (форма КБ-3) на суму 567  924 грн; акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2В) №7 за лютий 2020 року на суму 567 924, 00 грн.

Як вказує у своєму позові позивач, претензією № 462 від 11.06.2020, адресованою відповідачу, позивач вимагав сплатити заборгованість за договором в розмірі 567  924, 00 грн. Однак задоволення цієї претензії, як і відповіді на неї позивач не отримував.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості виконаних за договором № 16 від 02.07.2018 підрядних робіт на суму 567  924, 00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За положеннями статей    236,    237,    238,    282,    315 ГПК України, які встановлюють вимоги до судових рішень різних судових інстанцій та відповідні процесуальні повноваження суду при їх ухваленні, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia ("суд знає закони").

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №  917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25.06.2019 у справі №  924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Отже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За положеннями пункту 1 частини другої  статті 11 ЦК України  підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої  статті 202 ЦК України  правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій  статті 203 ЦК України  закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша  статті 627 ЦК України).

Згідно зі  статтею 208 ЦК України  у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою  статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою  статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

За змістом частин першої-третьої  статті 632 ЦК України  ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина друга, третя статті 180 ГК України).

За змістом частини другої статті 189 ГК України ціна є істотною умовою договору, отже в будь-якому випадку має бути погоджена сторонами.

Аналогічна норма закріплена у  статті 638 ЦК України, за якою договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких, серед іншого, віднесено умови про предмет договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами  ЦК України  (частина восьма  статті 181 ГК України).

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України  за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Закріплене у  ЦК України  визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін. Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.

Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За  статтею 843 ЦК України  у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо (або у додатках до нього, які є невід`ємною частиною) або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни, тобто має встановлюватися спосіб, за яким самі сторони, так і будь-які особи в змозі самостійно визначити конкретну ціну робіт у грошовій сумі. Узгодження ціни таким чином може відбуватися у формі: використання поточних індексів вартісних показників, у відсотковому вираженні по відношенню до вартості матеріалу; по відношенню до курсу валют; біржового катування; роботи підрядника за одиницю часу тощо. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

За відсутності цих умов, за ініціативою сторони (сторін), ціну може встановити суд на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи цін з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Якщо ж робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом (ст. 844 ЦК України).

Кошторис - документ в якому зазначається постатейний перелік витрат на виконання робіт і який є додатком до договору підряду, його невід`ємною частиною. Він дозволяє встановити не тільки розмір ціни, а і чітко визначити її складові елементи. Скласти його може як замовник, так і підрядник. В такому випадку цей документ стає складовою частиною підрядного договору тільки після погодження і затвердження його замовником. Для договорів будівельного підряду кошторис складається в обов`язковому порядку (ст. 877 ЦК України).

Так, відповідно до частини першої та другої статі 877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 567  924, 00 грн заборгованості, у зв`язку з неоплатою виконаних позивачем будівельних робіт за договором підряду № 16 від 02.07.2018.

Із змісту цього договору вбачається, що ані конкретної ціни роботи, ані способів її визначення у договорі не передбачено. При цьому, викладена у договорі умова про те, що вартість робіт буде визначатися за фактом їх виконання (пп.2.2. п.2) не є способом визначення ціни у розумінні ст. 843 ЦК України. 

Водночас за відсутності цих умов, питання встановлення ціни на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи у судовому порядку сторонами у справі не порушувалось. Доказів, які давали б можливість встановити такі ціни сторонами до матеріалів справи не надано.

Як зазначає позивач, роботи виконувалися ним відповідно до кошторису. З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви доданий кошторис, який відповідачем не підписаний, а отже не погоджений і не затверджений ним, як замовником. Таким чином, складений та підписаний одноособово підрядником (позивачем) кошторис не набирав чинності і не став частиною договору підряду. 

До матеріалів справи позивачем надані також інші не підписані (не погоджені, не затверджені) відповідачем документи, такі як: договірна ціна; локальний кошторис на будівельні роботи; підсумкова відомість ресурсів; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3), що вказує на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем не були оформлені належним чином.

В той же час, аналіз умов наявного у справі договору підряду дає підстави для висновку про відсутність у ньому чіткого визначення предмета із зазначенням кількісно-якісних характеристик роботи, яка має надаватися за договором, хоча за частиною четвертою статті  18 ГК України умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Контрагенти повинні враховувати вимоги імперативних норм щодо змісту договору, а також погоджувати всі істотні умови майбутнього договору.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та помилково прийняв зазначені докази, в тому числі договір, в якому сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, та задовольнив вимоги.

За результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності колегія дійшла висновку про недоведеність заборгованості відповідача за договором підряду, оскільки надані позивачем докази не дозволяють встановити обставини, які входять в предмет доказування у даній справі, а саме виконання робіт за договором підряду у заявлених обсязі та вартості. 

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення  знайшли своє підтвердження за апеляційним розглядом справи.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Оскільки позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до        статті 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 275 ГПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 277 ГПК України).

З огляду на викладене, колегія доходить висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення    суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Отже апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Судові витрати.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно із статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вирішує питання про відшкодування або оплату судових витрат на користь сторони у разі повного чи часткового задоволення її вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина чотирнадцятої  статті 129 ГПК України).

З огляду на наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, а також судові  витрати позивача по сплаті судового збору за подання позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІНАРА ЕНЕРДЖИ" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/2855/21 скасувати. 

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району" м. Києва (03170, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЯНТАРНА, будинок 5, код ЄДРПОУ 03359090) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІНАРА ЕНЕРДЖИ" (08141, Київська обл., Бучанський р-н, село Софіївська Борщагівка, вул. Кошова, будинок 122, приміщення 57/6, код ЄДРПОУ 41400774) 12  778, 29 грн (дванадцять тисяч сімсот сімдесят вісім гривень двадцять дев`ять копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/2855/21 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 04.07.2022 (у зв`язку з перебуванням: судді Корсака В.А. у відпустці з 27.06.2022 по 29.06.2022 та 30.06.2022 на лікарняному; судді Євсікова О.О. на лікарняному з 27.06.2022 по 28.06.2022 та у відпустці з 30.06.2022 по 01.07.2022).

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                В.А. Корсак