Ухвала
23 травня 2022 року
м. Київ
справа № 182/1341/21
провадження № 61-4093ск22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 02 серпня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 09 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про зміну формулювання причини звільнення з роботи та задоволення грошових вимог,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року представники ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду з указаною позовною заявою та просили змінити дату звільнення та формулювання його причин відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України, а також стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки по день постановлення рішення.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2022 року апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 02 серпня 2021 року залишено без змін.
У березні 2022 року через систему «Електронний суд» до Верховного Суду 
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу (надійшла 05 травня 2022 року) на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2022 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 182/1341/21.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», у справі «Шамоян проти Вірменії»).
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судом першої інстанції в ухвалі від 12 квітня 2021 року про відкриття провадження у справі визнано цю справу малозначною.
Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що указана справа є малозначною та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
На думку представника заявника, справа має значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Верховний Суд, враховуючи ціну і предмет позову, складність справи, судову практику вирішення подібних спорів, значення справи для сторін і суспільства, а також доводи касаційної скарги, з такими твердженнями ОСОБА_1 не погоджується і вважає їх необґрунтованими.
Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями про зміну формулювання причини звільнення з роботи та стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки по день постановлення рішення у цілому не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
При цьому, позивач не був позбавлений можливості доводити свої вимоги в судах першої та апеляційної інстанцій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі Верховним Судом не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; позивачем реалізовано право на апеляційний перегляд, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 09 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про зміну формулювання причини звільнення з роботи та задоволення грошових 
вимог - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    С. Ф. Хопта
 
       Є. В. Синельников
 
       В. В. Шипович