Єдиний унікальний номер 234/20601/19 
Номер провадження 22-ц/804/234/22        

Номер провадження 22-ц/804/234/22                                                                                Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем  України

24 травня 2022 року   Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді              Корчистої О.І.
суддів:                                     Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін  цивільну справу №234/20601/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 квітня 2021 року,

                                                        встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У грудні 2019 року ТОВ «Краматорськтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог вказало, що підприємство з 01.01.2007 року, згідно до встановлених Краматорською міською радою тарифів, здійснює поставку теплової енергії фізичним особам – споживачам послуг, в тому числі й ОСОБА_1 , який проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 
У період з 01.09.2014 року по 01.11.2019 року ОСОБА_1 ухиляється від оплати за поставлену теплову енергію на опалення, в результаті чого утворилась заборгованість в загальній сумі 33706,07 гривень. 
Просило стягнути з відповідача на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» суму заборгованості за поставлену теплову енергію на опалення в розмірі 33706,07 гривень, судові витрати в розмірі 1921 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26 квітня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію на опалення  задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» заборгованість за поставлену теплову енергію на опалення за період з 01 грудня 2016 року до 01 листопада 2019 року в сумі 21743,15 гривень. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1239,24 гривень. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 квітня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зобов`язати Краматорський місцевий відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції  (м. Харків) повернути Краматорському місцевому суду Донецької області без виконання виконавчий лист №234/20601/19, 2/234/1776/21.  Вирішити питання про судові витрати.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що згідно п. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте з ним не було укладено договору.
Зазначає, що він звертався з заявою до позивача з приводу того, що він не отримує послуги з централізованого опалення з проханням направити інспектора для складання акту. Доказів про отримання ним послуг немає.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго» є юридичною особою, діє на підставі Статуту. Основним видом діяльності підприємства є діяльність з постачання теплової енергії споживачам.
Позивач ТОВ «Краматорськтеплоенерго» є постачальником послуг з централізованого опалення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ТОВ «Краматорськтеплоенерго» на ім`я відповідача.
В період 2014-2019 роки позивачем надавались послуги з централізованого опалення, зокрема, в будинок АДРЕСА_2 , підтвердженням чого є копії довідок про подачу теплоносія на будинки, виданими КО «ЖБК»; звіт про добові параметри теплопостачання за період з 23.10.2019 року по 27.11.2019 року в буд. АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_1 не сплачував вартість послуг з централізованого опалення в період з вересня 2014 року по листопад 2019 року включно, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 33 706,07 гривень.
Відповідач ОСОБА_1 під час звернення до суду із заявою про скасування заочного рішення від 16.03.2020 року ставив питання про застосування строку позовної давності.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Отже, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» заборгованості за поставлену теплову енергію на опалення за період з 01 грудня 2016 року до 01 листопада 2019 року в сумі 21743,15 гривень.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частково задовольняючи позовні вимоги в межах строку позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, до вчинення дій щодо відключення, отже він здійснив від`єднання від мереж централізованого опалення самовільно та не дотримався вимог щодо складання та затвердження акту про відключення його квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Оскільки ОСОБА_1 самовільно відключив свою квартиру від централізованого опалення та не вирішив у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, відсутні підстави для скасування нарахувань за теплову енергію.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а також фактичним обставинам справи, встановленим судом, та наявним в матеріалах справи письмовим доказам.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановлено, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго» є постачальником послуг з централізованого опалення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ТОВ «Краматорськтеплоенерго» на ім`я відповідача.
Також встановлено, що в період з 2014 року по 2019 рік (до моменту звернення позивача з позовом до суду) позивачем надавались послуги з централізованого опалення, зокрема, в будинок АДРЕСА_2 , підтвердженням чого є копії довідок про подачу теплоносія на будинки, виданими КО «ЖБК»; звіт про добові параметри теплопостачання за період з 23.10.2019 року по 27.11.2019 року в буд. АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 не здійснював оплату вартості послуг з централізованого опалення в період з вересня 2014 року по листопад 2019 року включно, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 33 706,07 гривень.
Відповідач ОСОБА_1 під час звернення до суду із заявою про скасування заочного рішення від 16.03.2020 року ставив питання про застосування строку позовної давності.
Договір на постачання теплової енергії між сторонами матеріали справи не містять.
Відносини з приводу постачання фізичних осіб теплової енергії регулюються Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про теплопостачання»,  Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення. постачання холодної і гарячої води» затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Згідно зі ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо ст.13 Закону.
Опалення - підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій і т.п.
Центральне опалення - послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Споживач згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За нормами ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Також ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено основні обов`язками споживача теплової енергії, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), з подальшими змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.
Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декілька джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.
Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630 ( далі- Правила), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 № 4. (чинним на момент виникнення спірних відносин (далі Порядок).
Згідно з пунктами 24, 25 Правил споживач має право відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення ( пункт 26 Правил).
За пунктами 2.5, 2.6, 2.7 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акту сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.
Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.
Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).
При цьому, обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесені зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.
Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мереж центрального теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла.
З матеріалів справи не вбачається, що відповідач звертався до комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання  для розгляду питання щодо відключення належної йому на праві власності квартири від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води.
Не надано рішення комісії, яка б не заперечувала проти відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. Також технічні умови відповідачем отриманні не були, відповідного акту постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води, матеріали справи не містять.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 04 грудня 2019 року по справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року по справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року по справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року по справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.
Отже, відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач, та несе обов`язок зі сплати таких послуг, незалежно від факту укладення договору між сторонами.
Будь-яких доказів того, що у спірний період відповідача було відключено від мережі централізованого опалення в установленому законом порядку, а також послуги, що надає позивач, відповідачем не споживались, суду не надано.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального закону щодо неналежного повідомлення про час та місце розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, на конверті про направлення судової повістки відповідачу, зазначено, що «адресат відсутній». (а.с.105-106)
Згідно п.3,4 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою  цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, твердження відповідача про неповідомлення належним чином про час та місце розгляду справи є необґрунтованими.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. 368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,  

                                                    постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                                   

Повний текст постанови складено 24 травня 2022 року.

Головуючий                                                                                                     О.І. Корчиста