РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року
м. Рівне

Справа № 565/1312/20
Провадження № 22-ц/4815/572/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Боймиструка С. В.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2021 року у складі судді Незнамової І. М., ухвалене в м. Вараш Рівненської області о 09 годині 26 хвилини, повний текст судового рішення складено 20 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 11 березня 2002 року. Від спільного проживання в шлюбі з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Їх спільний син на даний час є повнолітнім і навчається на ІІ курсі денної форми навчання за держзамовленням в ННІ енергетики, автоматики і енергозбереження Національного університету біоресурсів і природокористування України, з терміном навчання з 15 вересня 2020 року по 31 грудня 2021 року. Вказувала, що для навчання сина необхідні грошові кошти, а відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. Окрім того, 08 серпня 2008 року вона уклала шлюб із ОСОБА_5 , від якого народилось двоє синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 її чоловік помер, тому вона не має можливості самостійно утримувати повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як на дитину, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на період навчання сина, починаючи з 12 жовтня 2020 року.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2020 року по 31 грудня 2021 року включно. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання ОСОБА_3 .. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу та обґрунтовано тими обставинами справи, підтвердженими належними і достовірними доказами, які вказують, що відповідач має постійне місце роботи і стабільний дохід, що дозволяє йому утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання. При частковому задоволенні позовних вимог судом враховано наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини від іншого шлюбу, яка потребує лікування, а також наявність кредитних непогашених зобов`язань перед банківською установою та щомісячних витрат по оренді житла.

Вважаючи рішення суду в частині розміру частки стягнутих аліментів незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на відсутність підстав для стягнення аліментів з огляду на те, що син ОСОБА_3 був відрахований із навчального закладу, він лише розпочав навчання, але не закінчив його. Додає, що син зареєструвався як фізична особа-підприємець за видом діяльності, яка не пов`язана з навчанням, ще до фактичного відрахування з навчального закладу. Вважає, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі, адже позивачка просить стягнути аліменти на її користь, тоді як син є повнолітнім і може сам заявляти вимоги щодо утримання батьком в період навчання. Вказує, що місцевим судом не було враховано, що їхній спільний з позивачкою син з останньою не проживає, а тому вона не має права звернення з цим позовом. З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір аліментів, що стягнуто з нього на сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, в розмірі 1/12 частки усіх видів заробітку.

Відзиві на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Кузецовська 11 березня 2002 року за №38 зареєстровано розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 12 березня 2002 року.

Від спільного проживання сторін у шлюбі, народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21 червня 1999 року.

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_3 24 вересня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області змінив прізвище із « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».

Син сторін є повнолітньою особою та не досяг 23-річного віку. 

ОСОБА_3 навчається за держзамовленням в ННІ енергетики, автоматики і енергозбереження Національного університету біоресурсів і природокористування України, з терміном навчання з 15 вересня 2020 року по 31 грудня 2021 року, про що свідчать довідки №1222 від 14 травня 2021 року та №1474 від 19 жовтня 2021 року

ОСОБА_3 є студентом та навчається на денній формі навчання за держзамовленням в ННІ енергетики, автоматики і енергозбереження Національного університету біоресурсів і природокористування України, з терміном навчання з 15 вересня 2020 року по 31 грудня 2021 року, що підтверджується довідками №1222 від 14 травня 2021 року та №1474 від 19 жовтня 2021 року.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зібраними у справі доказами встановлено, що позивачка на час постановлення рішення досягла 18-річного віку, навчається у вищому учбовому закладі, при чому у зв`язку з навчанням на стаціонарній формі позбавлена можливості працювати та заробляти кошти в тому обсязі, який необхідний, а відтак потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв`язку з проїздом до місця навчання і назад, придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості.

Що стосується такого обов`язкового складника для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, як можливість у батьків надавати матеріальну допомогу, то апеляційний суд приходить до наступних висновків. 

Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований на посаді інструктора НТЦ у ВП «Рівненська АЕС» і його дохід, відповідно до довідки про доходи №3815 від 27 жовтня 2021 року, склав 93 014,35 грн. заробітної плати за період з січня 2021 року по червень 2021 року.

Як вбачається із довідки АТ «Правекс Банк» №115/360 від 19 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 має непогашені кредитні зобов`язання перед банком в загальній сумі 210 728,89 грн. за кредитним договором від 26 травня 2021 року з терміном до 25 травня 2026 року з лімітом кредитування 220 000,00 грн..

Відповідач несе витрати по оренді житла в сумі 2 200 грн. щомісячно за умовами договору оренди житлового приміщення від 02 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 .

Окрім цього, на утриманні відповідача перебуває син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 22 лютого 2013 року), який народився у шлюбі з ОСОБА_15 , котрий має діагноз «короткозорість обох очей середнього ступеня», що підтверджується рішенням ЛКК №709, із рекомендацією ортоптичного лікування два рази на рік. Вартість одного курсу ортоптичного лікування становить 1 500 грн., що підтверджується товарними чеками від 12 листопада 2019 року, 23 жовтня 2020 року, 29 жовтня 2021 року.

Позивачка у справі ОСОБА_1 також працевлаштована на посаді старшого контролера-касира у Філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 27 вересня 2019 року та її дохід за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року склав 63 275,33 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 01 листопада 2021 року №115.21/2-09/231.

Окрім спільного з відповідачем повнолітнього сина, який продовжує навчання, вона має двох дітей від іншого шлюбу ОСОБА_6 , 2008 року народження, та ОСОБА_7 , 2014 року народження. Батько зазначених дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 28 березня 2019 року.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_6 , ОСОБА_1 має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України(ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом безспірно встановлено, що витрати на навчання спільного сина сторін несе його мати, ОСОБА_1 , маючи при цьому на своєму утриманні двох молодших неповнолітніх дітей, тоді як відповідач, будучи здоровою особою працездатного віку та маючи дохід, коштів на утримання сина не надає, що, у свою чергу, є порушенням гарантованого законом принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Викладені в апеляційній скарзі посилання відповідача на те, що визначений судом розмір аліментів є необґрунтованим, апеляційним судом оцінюються критично. Нормами закону, що регулює стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, встановлений обов`язок батьків надавати таку допомогу своїй повнолітній дитині, однак цей обов`язок не є безумовним, як це має місце при аліментних зобов`язаннях щодо неповнолітньої дитини, а обмежений обставинами можливості батьків надавати матеріальну допомогу. Такі обставини матеріальної можливості утримувати повнолітню дитину, що навчається, враховані місцевим судом при визначенні розміру аліментів і частковому задоволенні позовних вимог.

Покликання апелянта на те, що позивачка ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі, оскільки син ОСОБА_3 , на користь якого стягнуто аліменти, має передбачене законом право самостійного звернення з таким позовом, а також не проживає зі своєю матір`ю, апеляційним судом відхиляються.

Так, відповідно до довідки сектору «Реєстрація» відділу «ЦНАП» Департаменту соціального захисту та гідності Виконавчого комітету Вараської міської ради №3444-03 від 19 листопада 2021 року про зареєстрованих осіб, слідує, що позивач ОСОБА_1 та її діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів, які б спростовували наведене, апелянтом не надано.

Статтею 199 СК України визначено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання, тобто вказана норма надає альтернативу щодо позивача у справі про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, а тому посилання на порушення процесуальних норм у цій частині є безпідставним.

У апеляційній скарзі відповідач вказує на необґрунтованість вимог про стягнення аліментів з огляду на те, що одержувач аліментів - ОСОБА_3 - припинив навчання у зв`язку з відрахуванням з навчального закладу. Довідка, надана на підтвердження цих покликань, датована 18 січня 2022 року, тоді як оскаржуване рішення суду ухвалене 14 грудня 2021 року. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині не були предметом дослідження Кузнецовського міського суду, при тому, що відповідач та його представник були присутні в судовому засіданні місцевого суду, і не надали підтверджень обставин, які б перешкоджали надати відповідні докази під час судового розгляду.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд враховує, що встановлені судом обставини справи дають підстави для висновку про те, що стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини заробітку відповідає принципу розумності і справедливості, не порушує прав платника та одержувача аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 червня 2022 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Хилевич С. В.                                        
                               Боймиструк С. В.