УХВАЛА

20 травня 2022 року 
Київ
справа №990/74/22
адміністративне провадження №П/990/74/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Білак М.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання дій та бездіяльності протиправними, 
ВСТАНОВИВ:
18 травня 2022 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Верховної Ради України, в якій він просить суд: 
- забезпечити гарантоване право на судовий захист порушеного права; 
- вчинити процесуальні дії; 
- на підставі посвідчень та довідки МСЕК, згідно довідки про стан здоров`я у відповідності до + 300 звернень до відповідача та відповіді Верховної Ради України визнати його особою, що постраждала внаслідок безправ`я і беззаконня в Україні; 
- визнати непорушність страхового ядерного права з дня його настання довічно; 
- зобов`язати на основі страхового ядерного права і страхових казначейських зобов`язань СРСР, визнаних Україною, забезпечити страхове ядерне право з дня його настання і довічно без будь-яких обмежень і строку давності та виключно згідно частини другої статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 107 Закону України «По загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно з фактичного страхового ядерного довічного незворотнього середньомісячного заробітку, визначеного СРСР згідно наказу від 26 квітня 1986 року вартістю 3  652 руб = 5  189 доларів США, виключно у відсотку від ступеню втрати працездатності, встановленої МСЕК з 04 березня 1991 року щомісячно, щорічно здійснити повний перерахунок основної страхової ядерної гарантованої довічної державної пенсії без будь-яких обмежень страхового права довічно; 
- зобов`язати державу Україну здійснити призначення, нарахування, виплату додаткової страхової ядерної пенсії за ядерну шкоду, заподіяну життю і здоров`ю з дня порушеного права; здійснити виплату компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку з 1993 року як інваліду І групи з ураженням неврологічної, опорно-рухової системи; здійснити з 1993 року щорічну та довічну одноразову виплату одноразової страхової ядерної допомоги на оздоровлення; здійснити заміну автомобіля як інваліду війни І групи; забезпечити пільги, компенсації та гарантії права на соціальний та медичний захист без будь-яких обмежень довічно.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Частина друга статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частиною першою статті 5 КАС України встановлено способи судового захисту, зокрема, зазначається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
При цьому, частиною четвертою статті 22 КАС України встановлено, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.
Статтею 266 КАС України визначені особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Верховної Ради України.
Відтак, у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть бути оскаржені постанови Верховної Ради України, її дії чи бездіяльність, які виникли у правовідносинах, у яких вона реалізовує свої владні (управлінські) повноваження, і які не вимагають перевірки на відповідність Конституції України за їхнім юридичним змістом і процедурою розгляду.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За приписами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Згідно із частиною п`ятою статті 160 КАС України в позовній заяві у тому числі (…)зазначається:
зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (пункт 4) ;
у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача (пункт 9).
Отже, законодавець закріпив за позивачем право на звернення до суду, право обирати спосіб захисту, визначати підстави позову та одночасно передбачив обов`язок останнього зазначити це в позовній заяві, а також доводити правомірність вимог.
Під змістом позовних вимог розуміється, зокрема, визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити рішення (дії чи бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, що порушили її право та вказати спосіб захисту свого порушеного права.
У позовній заяві переважно заявлені вимоги про встановлення судом певних фактів, зобов`язання вчинити певні дії, а не вимоги про захист його прав, свобод чи інтересів у спірних правовідносинах, із зазначенням належних обґрунтувань щодо можливих порушень таких прав, свобод чи інтересів, що не узгоджується зі змістом позовних вимог і повноваженнями суду, наведеними в частині першій статті 5 і частині четвертій статті 266 КАС України.
Позивачем не дотримано вимог пунктів 4 та 5 частини п`ятої статті 160 КАС України, оскільки з поданої позовної заяви неможливо чітко встановити зміст позовних вимог позивача до Верховної Ради України (яку він визначив відповідачем), а також в ній не наведено виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги й не визначено, якими саме рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено його права та які саме.
При цьому, Суд звертає увагу позивача на те, що його абстрактні міркування й припущення з посиланням на норми чинного законодавства не можна вважати належним обґрунтуванням позовних вимог.
Крім того, вичерпний перелік повноважень Верховної Ради України визначено Конституцією України, зокрема, статтею 85, в якій відсутня норма, що наділяє Верховну Раду України повноваженнями, що стосуються відновлення соціальних прав.
ОСОБА_1 не вказує дії, з якими не згоден щодо того, в чому полягає порушення його прав Верховною Радою України, виходячи з передбачених законодавством України її повноважень та компетенції та, відповідно, відсутнє правове обґрунтування позовних вимог у цій частині.
Отже, вимоги позивача не відповідають наведеним приписам норм процесуального права та позбавляють Верховний Суд можливості встановити дійсний зміст і суть правовідносин, що виникли між позивачем та Верховною Радою України. Відповідно предмет доказування у цій справі позивачем так і не визначено, а обраний ним спосіб захисту порушеного права стосується лише його соціальних прав як особи, що має статус учасника ліквідації наслідків ЧАЕС та інваліда І групи.
Суд також звертає увагу позивача на те, що частина позовних вимог заявлені до держави Україна без зазначення державного органу як суб`єкта владних повноважень, який, на його думку, порушив права, які Верховним Судом як судом першої інстанції не розглядаються, тому у позові необхідно чітко та конкретно сформулювати зміст позовних вимог окремо до Верховної Ради України, вказати, які акти, дії чи бездіяльність законодавчого органу є протиправними і навести обґрунтування їх протиправності, а також зазначити, які конкретно дії в межах наданих суду повноважень необхідно вчинити для відновлення порушених прав.
Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з частиною другою статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Отже, позивачу необхідно надати строк для усунення її недоліків шляхом подачі уточненої позовної заяви з конкретизацією вимог і викладом обставин, передбачених статтею 160 КАС України, з підтвердженням обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, надати докази порушення його прав та свобод з боку відповідача саме при здійсненні ним функцій органу законодавчої влади відповідно до норм діючого законодавства.
Враховуючи викладеного та керуючись статтями 169, 248, 266 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання дій та бездіяльності протиправними - залишити без руху.
Надати позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку позовної заяви у спосіб, зазначений у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк позовна заява разом із доданими до неї матеріалами буде повернута. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не оскаржується. 

...........................

М.В. Білак,
Суддя Верховного Суду