ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року 
м. Київ
справа №420/1640/21
адміністративне провадження №К/9901/48302/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М., розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційному порядку справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду у складі судді Вовченко О.А. від 23.04.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Шляхтицького О.І., Семенюка Г.В., Домусчі С.Д. від 09.11.2021,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У лютому 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також ФОП ОСОБА_1 , позивачка) звернулася з позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області (далі також ГУ Держпраці, Управління, відповідач), у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 14.01.2021 №ОД1153/2163/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі також спірна, оскаржувана постанова).
2.          У позовній заяві наводились аргументи про те, що у направленні на здійснення інспекційного відвідування не зазначені підстави для проведення такого заходу контролю, а також відсутня уніфікована форма акту, оприлюднена на сайті Держпраці, що згідно норм чинного законодавства, на думку позивачки, дає право об`єкту контролю не допустити інспектора праці до проведення перевірки.
3.          Посилалася позивачка й на те, що за працівників об`єкта контролю - ФОП ОСОБА_1 , а саме - ОСОБА_2 ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 відповідно до норм чинного законодавства сплачуються податки, збори до бюджету, подається звітність до контролюючих органів, що підтверджується квитанцією №2 та звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за жовтень 2020 року.
4.          Посилаючись на вищевикладені підстави позову, ФОП ОСОБА_1 наголошувала на протиправності оскаржуваної постанови, яка, на її переконання, підлягає скасуванню у судовому порядку як така, що порушує її права.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
5.          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.04.2021, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021, у задоволенні позову відмовлено.
6.          Ухвалюючи таке судове рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 допустила до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, трьох працівників, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
7.          З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що Головне управління Держпраці в Одеській області та посадові особи цього органу у спірних правовідносинах діяли у межах повноважень, на підставах та у спосіб, що передбачені законодавством, а тому оскаржувана позивачкою постанова є обґрунтованою та такою, що прийнята відповідно до закону та скасуванню не підлягає.
8.          Вирішуючи питання стосовно правомірності призначення і проведення інспекційного відвідування, суди попередніх інстанцій, з посиланням на висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №1340/4355/18, зазначали, що усі, окрім передбачених у частині четвертій статті 4 Закону України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» питання, які пов`язані з здійсненням державного нагляду (контролю), зокрема, за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення (наприклад, переліку підстав для проведення Держпраці інспекційних відвідувань), можуть урегульовуватись, як законами, так й іншими актами законодавства, у тому числі й нормами міжнародної конвенції, яка ратифікована Україною у встановленому законом порядку.
9.          Суди першої та апеляційної інстанцій відзначали, що спірні правовідносини урегульовуються й Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, а також Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823, згідно з абзацом другим пункту першого якого заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку.
10.          У оскаржуваних судових рішеннях також зазначається про те, що у спірному випадку були відсутні визначені пунктом 13 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю підстави для недопуску до проведення інспекційного відвідування, яке згідно з фактичними обставинами цієї справи було призначене і здійснене відповідно до наказу ГУ Держпраці від 26.10.2020 № 2703 згідно з підпунктом 3 пункту 5 цього Порядку та службової записки головного державного інспектора Чістікова А.В. від 26.10.2020, направлення на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 від 26.10.2020 №15/01-29-2248, виданого на виконання вищевказаного наказу. Направлення на здійснення інспекційного відвідування отримано уповноваженою особою позивача - завідуючою Міщенко І.В 28.10.2020, що підтверджується її підписом.
11.          В обсязі встановлених у цій справі обставин та наявних у ній доказів суди попередніх інстанцій констатували, що призначення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства.
12.          Оцінюючи заперечення позивачки стосовно суті виявлених та зафіксованих у акті порушень законодавства про працю, суди попередніх інстанцій наводили мотиви про те, що відповідно до умов договорів підряду позивачки з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , вказані особи повинні були систематично, протягом тривалого часу виконувати певні функції на підприємстві відповідно до визначеного виду надання послуг та у встановлений строк, оплата яких відповідно до умов договорів проводилася на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі. У договорах були також визначені умови оплати послуг 20 грн./50 грн. за одну годину.
13.          Однак, як вказано у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень, позивачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надано належних та достатніх доказів на підтвердження дійсного виконання вказаними особами умов договорів підряду, а не трудових функцій.
14.          Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд підтримав висновок суду першої інстанцій про те, що зазначені вище договори підряду не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для виконання трудових функцій.
15.          Враховуючи обсяг та допустимі межі оцінки у цій справі, апеляційний суд не встановив будь-якої очевидної помилки, допущеної відповідачем, при оцінці обставин, які були визначальними для прийняття постанови про накладення штрафу на позивачку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
16.          Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, позивачка подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цього позову.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
17.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.10.2020 ГУ Держпраці в Одеській області прийняло наказ №2703 «Про проведення інспекційного відвідування», відповідно до якого державним інспекторам наказано «здійснити позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснює господарську діяльність, за адресою: АДРЕСА_2 магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2», з питань забезпечення застосування правових норм щодо використання праці та з інших подібних питань, які передбачені пп.3,1, пп.3.9, пп. 3.10 розділу 3 частини І Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 №1338, зокрема з питань виявлення неоформлених трудових відносин».
18.          Відповідно до наказу №2703 від 26.10.2020 ГУ Держпраці в Одеській області на підставі підпункту 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю видане направлення на здійснення інспекційного відвідування від 26.10.2020 №15/01-29-2248 для здійснення позапланового заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснює господарську діяльність, за адресою: АДРЕСА_2 магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2». Під час інспекційного відвідування в термін з 28.10.2020 по 10.11.2020 (включно) буде перевірено додержання законодавства про працю.
19.          У Направленні зазначено, що предметом здійснення позапланового заходу є забезпечення застосування правових норм щодо використання праці та з інших подібних питань, які передбачені пп.3.1., пп.3.9, пп.3.10 розділу 3 частини І Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 №1338, зокрема, з питань виявлених неоформлених трудових відносин.
20.          За результатами інспекційного відвідування посадовими особами Головного управління Держпраці в Одеській області було складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 10.11.2020 №ОД1153/2163/АВ.
21.          Відповідно до Акту інспекційного відвідування, у ході інспекційного відвідування встановлено, що: «Інспекторами праці о 15 год. 06 хв. 28 жовтня, та о 16 год. 10 хв. 9 листопада 2020 року було здійснено виїзд за адресою господарської діяльності Підприємця, зафіксовані присутні особи, які виконували посадові обов`язки, представилась та повідомили наступне:
1. Віта, знаходилась в торгівельному залі, була одягнена у фірмовий одяг, розкладала взуття на полиці, пояснила що вона є ФОП ОСОБА_1 , та повідомила, що в магазині офіційно оформлених працює десять осіб, скільки саме пояснити не може так як всі питання вирішує керівник, також пояснила, що до початку працевлаштування з початку працівники стажуються.
2. ОСОБА_21, знаходилась в торгівельному залі, була одягнена у фірмовий одяг, виконувала обов`язки продавця-консультанта, повідомила що працює на ФОП ОСОБА_5 , трудовий договір укладала, працює нещодавно.
3. ОСОБА_20, знаходилась в торгівельному залі, була одягнена у фірмовий одяг, виконувала обов`язки продавця-консультанта, пояснила що працює на ФОП ОСОБА_5 , трудовий договір укладався.
4. ОСОБА_4 , знаходилась в торговому залі, виконувала обов`язки в інтересах ФОП ОСОБА_5 , була одягнена у фірмовий одяг, розкладала взуття на полиці, пояснила що працює другий день трудовий договір з нею не укладався.
5. ОСОБА_7 , знаходилась в торгівельному залі, була одягнена у фірмовий одяг, виконувала обов`язки в інтересах ФОП ОСОБА_5 , протирала підлогу, пояснила, що підміняє прибиральницю на ім`я ОСОБА_8 , і працює на протязі тижня і якщо сподобається то залишиться працювати в цьому магазині.
6. ОСОБА_9 , знаходилась в торговому залі, була одягнута у фірмовий одяг, пояснила що працює офіційно, трудовий договір укладала з ФОП ОСОБА_5 .
7. ОСОБА_10 , знаходилась в касовій зоні, одягнена у фірмовий одяг, пояснила що працює нещодавно, трудовий договір укладався.
8. ОСОБА_11 , знаходився в торгівельному залі, одягнений у фірмовий одяг, пояснив що працює шостий день на посаді охоронця, писав заяву на працевлаштування.
9. ОСОБА_12 , знаходився на вході, одягнений у фірмовий одяг, працює на посаді охоронця, пояснив, що трудовий договір з ним укладався.
10. ОСОБА_13 , знаходився в торговому залі, пояснив що працює на посаді охоронця тривалий час, трудовий договір з ним укладався.
11. ОСОБА_14 , знаходилась в торгівельному залі, одягнена у фірмовий одяг, пояснила що вона є керівником магазину.
22.          У Акті інспекційного відвідування виявлено порушення: «Підприємець допустив до роботи без належного оформлення трудового договору 3 особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ».
23.           28.10.2020 відповідачем було складено вимогу про надання документів №ОД1153/2163/ПД, яка адресована фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , у якій повідомлено, що посадовими особами ГУ Держпраці в Одеській області проводиться інспекційне відвідування та зобов`язано позивача у строк до 14 год. 00 хв. 30.10.2020 надати для огляду оригінали та завірені належним чином копії документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування до приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (або АДРЕСА_4 ), а саме:
- виписка з ЄДРПОУ та свідоцтво про державну реєстрацію;
- витяг з реєстру платників єдиного податку;
- копія паспорту громадянина України, ідентифікаційний код;
- документи, що стосуються оформлення працівників при прийнятті на роботу: трудові договори, заяви про прийом на роботу, накази про прийом на роботу;
- повідомлення до ГУ ДПС в Одеській області щодо прийому на роботу працівників, які працюють на момент здійснення інспекційного відвідування;
- особисті пояснення керівника або уповноваженої особи щодо осіб, які були зафіксовані інспекторами під час здійснення інспекційного відвідування із зазначенням суб`єктів господарювання, кому саме вони підпорядковуються та з ким вони взаємодіють, у який спосіб;
- у разі відсутності вище перелічених документів (або не надання таких), надати особисті пояснення з цього приводу із зазначенням причин, обставин, які призвели до цього.
24.           30.10.2020 на виконання Вимоги відповідно до листа, зареєстрованого у відповідача за вх. №13580/01-32, позивачкою були надані:
1. Виписка № 558163563581 від 25.09.2020;
2. Паспорт, ІПН ОСОБА_15 ;
3. Дані про взяття на облік платника податку ФОП ОСОБА_1 (на загальних підставах) роздруківка з електронного кабінету;
4. Накази про прийняття на роботу: ОСОБА_16 № П-7 від 07.10.2020 р, ОСОБА_17 № П-5 від 30.09.2020; ОСОБА_18 № П-4 від 30.09.2020 ; ОСОБА_19 №б/н від 30.09.2020 ; ОСОБА_20 №П-6 від 07.10.2020 ; ОСОБА_21 № П-10 від 11.10.2020; ОСОБА_22 № П-9 від 11.10.2020; ОСОБА_23 №П-8 від 07.10.2020; ОСОБА_24 № П-1 від 30.09.2020, ОСОБА_25 № П-3 від 30.09.2020;
5. Повідомлення про прийняття працівника на роботу: від 11.10.2020 з квитанцією № 2, від 30.09.2020 з квитанцією №2, від 07.10.2020 з квитанцією №2, від 28.10.2020 з квитанцією №2;
6. Трудовий договір від 08.10.2020 ОСОБА_23 , трудовий договір від 01.10.2020 ОСОБА_19 , трудовий договір від 01.10.2020 ОСОБА_16 , трудовий договір від 01.10.2020 р. ОСОБА_24 , трудовий договір 12.10.2020 р. ОСОБА_21 , трудовий договір від 01.10.2020 ОСОБА_26 , трудовий договір від 12.10.2020 ОСОБА_22 , трудовий договір від 01.10.2020 ОСОБА_25 , трудовий договір від 08.10.2020 р. ОСОБА_20 , трудовий НОМЕР_2 ;говір від 28.10.2020 ОСОБА_3 ;
7. Заяви про прийняття на роботу ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 , ОСОБА_3 ;
8. Договір підряду №б/н від 27.10.2020 на ОСОБА_3 .
25.           10.11.2020 позивачем було надано відповідачу згідно листа за вх. №14205/01-32 наступні документи: договір підряду № 073;/н від 02.11.2020 року ОСОБА_28 , договір підряду б/н від 01.11.2020 року ОСОБА_29 , договір підряду №б/н від 27.10.2020 року ОСОБА_4 , договір підряду №б/н від 26.10.2020 року ОСОБА_30 , договір підряду №б/н від 27.10.2020 року ОСОБА_31 , договір підряду №б/н від 26.10.2020 року ОСОБА_32 , договір підряду № б/н від 26.10.2020 року ОСОБА_33 , договір підряду №б/н від 27.10.2020 року ОСОБА_34 , договір підряду №б/н від 01.11.2020 року ОСОБА_35 , договір підряду б/н від 03.11.2020 року ОСОБА_2 .
26.          Згідно вищевказаних договорів підряду, укладених між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (виконавець), виконавці повинні були виконати наступні роботи:
ОСОБА_4 - викласти товар на полиці, нанести антикражні мітки на товари, які реалізуються у магазині, або закліпсувати товар за адресою: АДРЕСА_5 у термін до 27 листопада 2020 року;
ОСОБА_2 - прибирання залу магазину та інших підсобних приміщень за адресою: АДРЕСА_5 у термін до 30 листопада 2020 року.
27.           14.11.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача пояснення (зауваження) щодо акту інспекційного відвідування від 13.11.2020, до яких додано:
- копію договору підряду № б/н від 20.10.2020 та акту прийому-передачі виконаних робіт від 30.10.2020 року ОСОБА_36 ;
- копію договору підряду № б/н від 27.10.2020 ОСОБА_4 
- пояснення ОСОБА_3 про те, що надані ним відповідачу пояснення, що він працює у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » шість днів не відповідають дійсності, оскільки за шість днів до першого робочого дня 27.10.2020 приходив на співбесіду, та вказав, що з 27.10.2020 по 28.10.2020 працював по договору, а 28.10.2020 подав заяву та був прийнятий до штату;
- звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за жовтень 2020 року від 11.11.2020;
- квитанцію №2 від 13.11.2020 про подання до ГУ ДПС в Одеській області вищевказаного звіту.
28.           16.11.2020 відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень № ОД1153/2163/АВ/П, відповідно до якого зобов`язано ФОП ОСОБА_1 здійснити дії щодо усунення та не допущення у подальшому наступних порушень: «Під час інспекційного відвідування інспекторами праці були зафіксовані особи, які виконували обов`язки в інтересах Підприємця, без належного оформлення трудових договорів, в порушення вимоги ч.1 ст.21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України». Строк усунення порушень в термін до 23.11.2020 (постійно).
29.          Відповідно службової записки інспектора з праці А. Чістікова від 16.12.2020 на ім`я начальника ГУ Держпраці в Одеській області зазначається, що під час інспекційного відвідування інспекторами праці були зафіксовані 3 особи, які виконували обов`язки в інтересах підприємця без належного оформлення трудових договорів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та висловлено прохання прийняти до розгляду справу про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України.
30.          Відповідачем на адресу позивача направлено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 17.12.2020 №15/01-33-12505.
31.          ГУ Держпраці в Одеській області винесло постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД1153/1263/АВ/П/ТД-ФС від 14.01.2021, відповідно до якої вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 150 000,00 гривень.
32.          Спірна постанова була направлена позивачці разом з супровідним листом.
33.          Вважаючи постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивачка звернулася до суду з цією позовною заявою.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
34.          Згідно з аргументами касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, яка розглядається, позивачка вважає, що у даному випадку існує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №1340/4355/18. 
35.          На думку представника скаржника, у цій справі мають застосовуватися виключні підстави для проведення перевірки, визначені статтею 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
36.          У касаційній скарзі також зазначено, що справа має виняткове значення для позивачки, оскільки стосується стягнення з неї грошових коштів у сумі 150000,00 грн, що є для неї великою сумою грошей.
37.          У відзиві на касаційну скаргу відповідач такі аргументи позивачки заперечує і звертає увагу на те, що станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, контролюючий орган керувався Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у редакції, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 №617 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України».
38.          Управління звертає увагу, що вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України у Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю абзац другий пункту 1 викладено в такій редакції: «Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку.»
39.          Отже, відповідач наголошує, що відповідно до абзацу другого пункту 1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
40.          Тобто, на переконання ГУ Держпраці, під час здійснення позапланового заходу в частині дослідження питання виявлення неоформлених трудових відносин слід керуватися виключно нормами, передбаченими Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, якими і керувалося Управління під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .
41.          При цьому, як відзначено у відзиві на касаційну скаргу, законодавцем чітко зазначено, з яких підстав можливе проведення контрольного заходу, а однією із підстав є саме наказ (рішення) органу контролю, прийнятий за результатом аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту. Самої процедури проведення аналізу та яким чином він повинен бути оформлений наразі чинним законодавством України не передбачено.
42.          За доводами відповідача, і в наказі, і в направленні чітко зазначено, що інспекційне відвідування проводиться з питань виявлення неоформлених трудових відносин та здійснюється відповідно до наказу Головного управління №2703 від 26.10.2020 на підставі підпункту 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, а саме - за рішенням керівника Головного управління, що і стало підставою для здійснення інспекційного відвідування.
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
43.          Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
44.          Згідно з положеннями частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
45.          Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 №1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 №1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (абзац перший пункту 1 вказаного Порядку).
46.          За змістом абзацу другого пункту 1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у редакції, чинній станом на момент призначення і проведення інспекційного відвідування, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку.
47.          Підстави для здійснення інспекційних відвідувань визначені пунктом 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зокрема, згідно з підпунктом 3 вказаного пункту цього Порядку, підставами для здійснення інспекційних відвідувань є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
48.          Окрім цього, статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
49.          Правові засади і гарантії здійснення громадянами права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом Законів про працю України.
50.          Зокрема, частиною першою статті 3 Кодексу Законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
51.          Статтею 4 цього ж Кодексу визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
52.          Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 Кодексу Законів про працю України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
53.          Відповідно до статті 1 Закону України від 14.10.1992 № 2694-XII «Про охорону праці» працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).
54.          За приписами статті 23 Кодексу Законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
55.          Статтею 24 Кодексу Законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
56.          Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
57.          Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядчик) зобов`язується на свій ризик, виконати певну роботу за завданням іншої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
58.          Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
59.          За приписами статті 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
60.          Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли угоди з усіх істотних умов договору.
61.          За положеннями частини першої статті 854 Цивільного кодексу України замовник виплачує належну підрядчику суму за результатами виконаної роботи.
62.          Щодо наданих послуг винагорода за виконану роботу (надані послуги) виплачується виконавцю в розмірі, в терміни і в порядку, який встановлений в договорі (частина перша статті 903 Цивільного кодексу України).
63.          За правилами частини першої статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
64.          Абзацами другим частини другої вищевказаної статті встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
65.          Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
66.          Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази
67.          Перевіряючи у межах повноважень, встановлених процесуальним законом, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам учасників справи, висловленим у касаційній скарзі та відзиві на неї, Верховний Суд виходить з такого.
68.          В обсязі аргументів та вимог касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі, під час її касаційного розгляду визначальними є питання про те, чи правомірно ГУ Держпраці призначило інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з підстав, передбачених підпунктом 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, і чи поширюються на спірні правовідносини вимоги статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», зокрема, її частин першої, другої в частині переліку підстав для здійснення позапланових заходів та заборони проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею.
69.          Так, відповідаючи на вищевказані питання, колегія суддів звертає увагу, що правова проблема співвідношення норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України і затвердженого на її виконання Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, вже аналізувалось Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.04.2021 у справі №1340/4355/18.
70.          У вищевказаній постанові Верховного Суду колегія суддів констатувала, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача (у тому випадку також територіального органу Держпраці) та яке проводиться на підставі наказу та направлення.
71.          При цьому, як зауважено у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №1340/4355/18, правовою підставою для проведення інспекційного відвідування, як і у справі, яка розглядається, були, зокрема норми Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 №1985-IV «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» (далі також Конвенція Міжнародної організації праці).
72.          Колегія суддів, розглядаючи у касаційному порядку вищевказану справу, акцентувала увагу й на висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у справі №200/11885/18-а, відповідно до якого Конвенція визначає безумовне дискреційне повноваження інспектора самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування того чи іншого роботодавця для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.
73.          Вказане, на переконання Верховного Суду, дає підстави для висновку, що усі, окрім передбачених у частині четвертій статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» питання, які пов`язані з здійсненням державного нагляду (контролю), зокрема, за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення (наприклад, переліку підстав для проведення Держпраці інспекційних відвідувань), можуть урегульовуватись, як законами, так й іншими актами законодавства, у тому числі й нормами міжнародної конвенції, яка ратифікована Україною у встановленому законом порядку.
74.          До того ж колегія суддів звернула увагу на те, що норма підпункту 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (яка, однак, за своїм змістом є ідентичною нормі, яка міститься у Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 і застосована відповідачем у спірних правовідносинах) не встановлює вичерпного переліку джерел інформації, натомість, передбачає, що інформація може надходити і з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством. Також, законодавець не пов`язує підставу проведення інспекційного відвідування з обов`язковістю наявної інформації у таких джерелах стосовно конкретної особи, оскільки такі висновки віднесено до компетенції керівника органу контролю за результатами здійсненого ним аналізу наявної інформації.
75.          Таким чином, Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі №1340/4355/18 дійшов висновку, що належною підставою для проведення інспекційного відвідування позивача (також ФОП), визначеною підпунктом 3 пункту 5 Порядку №295 (є ідентичною нормі Порядку №823), є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування, а саме - наказ начальника ГУ Держпраці у відповідній області (територіального органу Держпраці).
76.          Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права у справі, яка розглядається, колегія суддів звертає увагу й на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16.05.2022 у справі №160/12640/20, згідно з якою належною підставою для здійснення інспекційного відвідування, яка передбачена підпунктом 3 пункту 5 зазначеного Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823, визнається рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації службової записки інспектора праці.
77.          У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що інспектором праці Головного управління Держпраці в Одеській області, за допомогою електронного сервісу Пенсійного фонду України за посиланням: https://portal.pfu.gov.ua/ було зроблено запит (тип запиту: «Поточний список працівників страхувальника») за суб`єктом господарювання та отримано наступну відповідь на запит: в РЗО відсутня інформація щодо жодного актуального звіту страхувальника з ЄДРПОУ 3610108862 за формою Додатка 4 по ЄСВ за останні два роки.
78.           26.10.2020 ГУ Держпраці в Одеській області прийняло наказ №2703 «Про проведення інспекційного відвідування», відповідно до якого державним інспекторам наказано здійснити позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .
79.          Відповідно до цього наказу та на підставі підпункту 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю видане направлення на здійснення інспекційного відвідування від 26.10.2020 №15/01-29-2248 для здійснення позапланового заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .
80.          У направленні зазначено, що предметом здійснення позапланового заходу є забезпечення застосування правових норм щодо використання праці та з інших подібних питань, які передбачені пп. 3.1., пп. 3.9, пп. 3.10 розділу 3 частини І Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 №1338, зокрема, з питань виявлених неоформлених трудових відносин.
81.          Судовим розглядом цієї справи також встановлено, що правовою підставою для проведення інспекційного відвідування у наказі ГУ Держпраці у Одеській області від 26.10.2020 №2703, окрім іншого, були зазначені норми Конвенції Міжнародної організації праці №81, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 №1985-IV, підпункт 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю №823 та службової записки головного державного інспектора Чістікова А.В. від 26.10.2020.
82.          За таких фактичних обставин справи, беручи до уваги вищенаведену правову регламентацію спірних правовідносин та ураховуючи викладене Верховним Судом правозастосування, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що у даному конкретному випадку інспекційне відвідування призначене за наявності визначених законом правових підстав, а саме - за результатами аналізу інформації службової записки інспектора праці за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування - наказу ГУ Держпраці у Одеській області від 26.10.2020 №2703.
83.          Колегія судді відхиляє доводи касаційної скарги про те, що інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 могло бути призначене лише з підстав, передбачених статтею 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки таке твердження засноване на помилковому розумінні змісту правових норм, які врегульовують спірні правовідносини, та не узгоджується з правозастосовчою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 07.04.2021 у справі №1340/4355/18, відступу від якої не здійснювалось.
84.          Обґрунтовуючи необхідність відступлення від вищевказаного висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, стороною позивачки вказується, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для справи, а саме - не враховано наявність виключних підстав, передбачених статтею 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», для проведення інспекційного відвідування, що, на думку ФОП ОСОБА_1 , були вагомою підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змін рішення.
85.          Представник позивачки також вказує, що самим законодавцем у статті 1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю встановлено те, що він не визначає підстави проведення перевірок органами державного нагляду контролю, а суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний перегляд справи, неправильно тлумачив рішення Верховного Суду, що, на думку автора касаційної скарги, призвело до порушення норм процесуального права.
86.          Згідно з доводами скаржника, в апеляційній скарзі ним не вказувалось на те, що сама по собі процедура здійснення державного нагляду за суб`єктом господарювання у формах перевірок, інспекційних відвідувань тощо регулюється лише одним законом, однак, на переконання позивачки, у даному випадку має місце порушення норм матеріального права, що полягає у не правильному застосуванні закону, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, тобто застосування статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» як виключних підстав для проведення інспекційних відвідувань, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.
87.          Водночас, колегія суддів підкреслює, що висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.04.2021 у справі №1340/4355/18 і застосований апеляційним судом у справі, яка розглядається, ґрунтується на нормах Конституції України та актів Конституційного Суду України щодо їх офіційного тлумачення, нормах процесуального права, які регламентують порядок застосування адміністративними судами положень міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 №1985-IV «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі»), нормах актів національного законодавства України, зокрема, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Кодексу законів про працю України, затвердженого на його виконання Урядом України у межах його повноважень Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, чинного у період спірних правовідносин. 
88.          Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі №1340/4355/18 ретельно проаналізував норми Конвенції Міжнародної організації праці, яка була застосована в порядку, визначеному процесуальним законом, і яка, за висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у справі №200/11885/18-а, визначає безумовне дискреційне повноваження інспектора самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування того чи іншого роботодавця.
89.          Розглядаючи у касаційному порядку справу №1340/4355/18, верховний суд системо та з урахуванням правових зв`язків здійснив аналіз норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», у тому числі його частини п`ятої статті 2, які засвідчують, що органи Держпраці здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах (Кодексом законів про працю України і прийнятим на його виконання Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю) та міжнародними договорами (Конвенцією Міжнародної організації праці), а усі, окрім передбачених у частині четвертій статті 4 вказаного Закону питання, які пов`язані з здійсненням державного нагляду (контролю), зокрема, за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення (наприклад, переліку підстав для проведення Держпраці інспекційних відвідувань), можуть урегульовуватись, як законами, так й іншими актами законодавства, до яких, згідно з Рішенням Конституційного Суду України 09.07.1998 №12-рп/98 у справі №17/81-97 віднесено й постанови Кабінету Міністрів України.
90.          Наведене ж у касаційній скарзі обґрунтування необхідності відступлення від раніше викладеного висновку Верховного Суду щодо застосування норм права фактично зводиться до міркувань щодо неправильного застосування такого висновку апеляційним судом, його помилкове розуміння і неправильне тлумачення у світлі обставин, встановлених у справі, яка розглядається.
91.          Зазначені у касаційній скарзі мотиви не містять заснованого на правовій та юридичній аргументації обґрунтування, або настільки вагомих і переконливих доводів, які могли б поставити під сумнів викладені у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №1340/4355/18 висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
92.          Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №1340/4355/18, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
93.          Колегія суддів погоджується й з висновками судів попередніх інстанцій щодо доведеності фактів допущення позивачкою порушень вимог законодавства про працю.
94.          З цього приводу колегія суддів зазначає, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи щодо притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.
95.          Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладався у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №2140/1828/18, від 19.09.2019 у справі №808/3092/17 та від 10.02.2020 у справі №1.380.2019.000037.
96.          Колегія суддів зазначає, що за змістом положень законодавства, яким регламентовані спірні правовідносини, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
97.          Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постанові від 16.06.2020 у справі №815/5427/17, на яку наявне посилання у касаційній скарзі, а також у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17 (провадження №К/9901/15518/18), від 13.06.2019 у справі №815/954/18 (провадження №К/9901/3195/19), у справі №1840/2507/18 (провадження №К/9901/10124/19), у справі №824/896/18-а (провадження №К/9901/10149/19) та від 03.03.2020 у справі №1540/3913/18.
98.          Характерними ж ознаками трудових відносин є:
систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);
підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;
виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327 (далі також Класифікатор професій);
обов`язок роботодавця надати робоче місце;
дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
99.          Такий висновок щодо застосування норм права неодноразово викладений Верховним Судом у постановах від 14.05.2020 (справа №640/1099/19), від 09.07.2020 (справа №821/851/17), від 02.02.2021 (справа №0540/5987/18-а) та інших постановах Верховного Суду.
100.          Відступу від такого висновку щодо застосування норм права Верховним Судом не здійснювалося і підстав для цього під час розгляду у касаційному порядку цієї справи колегія суддів не вбачає.
101.          Водночас, за висновками Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеними, зокрема, у постанові від 19.05.2021 у справі №2340/4811/18, взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами, в тому числі, статті 208 Цивільного кодексу України.
102.          При цьому виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
103.          Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
104.          Так, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
105.          Основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
106.          Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 02.02.2021 у справі №0540/5987/18-а.
107.          У справі ж, що розглядається, суди попередніх інстанцій установили таке.
108.           ОСОБА_4 , знаходилась в торговому залі, виконувала обов`язки в інтересах ФОП ОСОБА_5 , була одягнена у фірмовий одяг, розкладала взуття на полиці, пояснила що працює другий день трудовий договір з нею не укладався.
109.           ОСОБА_7 , знаходилась в торгівельному залі, була одягнена у фірмовий одяг, виконувала обов`язки в інтересах ФОП ОСОБА_5 , протирала підлогу, пояснила, що підміняє прибиральницю на ім`я ОСОБА_8 , і працює на протязі тижня і якщо сподобається то залишиться працювати в цьому магазині.
110.           ОСОБА_11 , знаходився в торгівельному залі, одягнений у фірмовий одяг, пояснив що працює шостий день на посаді охоронця, писав заяву на працевлаштування. Станом на день проведення перевірки з ним був укладений договір підряду №б/н від 27.10.2020.
111.          Згідно договорів підряду, укладених між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (виконавці), останні повинні були виконати наступні роботи:
ОСОБА_4 - викласти товар на полиці, нанести антикражні мітки на товари, які реалізуються у магазині, або закліпсувати товар за адресою: АДРЕСА_5 у термін до 27.11.2020;
ОСОБА_2 - прибирання залу магазину та інших підсобних приміщень за адресою: АДРЕСА_5 у термін до 30.11.2020.
112.          Вищенаведені обставини свідчать про те, що вказані у акті інспекційного відвідування особи виконували саме трудову функцію, підпорядковувались правилам трудового розпорядку підприємства, їм було надано робоче місце, необхідне для виконання роботи устаткування, обладнання, фірмовий одяг, ці особи отримували платню не за певний кінцевий матеріальний результат, а за виконану роботу.
113.          Тобто, предметом укладених між позивачкою та вказаними у акті інспекційного відвідування особами договорів про надання послуг виступав саме процес організації праці і власне праця цих осіб, за виконання якої останні й отримували грошову винагороду. Ця робота виконувалась у межах підприємства в процесі його господарської діяльності з прямим підпорядкуванням керівнику магазину - ОСОБА_24 шляхом виконання у роботі вказівок останньої, з використанням засобів виробництва і робочого місця, наданого ФОП ОСОБА_1 .
114.          За наведеного, колегія суддів вважає правильним і обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що між правовідносини, які виникли між позивачкою та вищезазначеними особами є саме трудовими і повинні були оформлюватись трудовими договорами, а не цивільно - правовими угодами (договорами підряду).
115.          Верховний Суд підкреслює, що особа має право реалізовувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору або цивільно-правового, водночас зазначене залежить від характеру праці і якщо ці відносини мають ознаки трудових, то відповідно до імперативних положень частини третьої статті 24 Кодексу Законів про працю України роботодавцю забороняється залучати працівника до роботи без укладення трудового договору в усній або письмовій формі.
116.          Шляхом укладення з особою цивільно-правового договору порушуються права такої особи, оскільки юридичні та фізичні особи-підприємці, залучаючи працівників до найманої оплачуваної праці та укладаючи з такими особами цивільно-правові договори, замість трудових, позбавляють останніх основних прав та гарантій, встановлених Конституцією (стаття 43-46) та законами України, а саме: на оплату праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, права на відпочинок, на щорічні і додаткові оплачувані відпустки, права на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади тощо.
117.          Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №0540/5987/18-а.
118.          До того ж, суди попередніх інстанцій установили, що усі зазначені у акті особи станом на момент початку проведення інспекційного відвідування, виявлення і фіксації порушень вимог законодавства про працю були фактично допущені до роботи без оформлення трудового договору (контракту) і виконували трудові функції під час проведення інспекційного відвідування.
119.          Як вбачається з мотивів, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б спростовували вищевикладені обставини, позивачка не надала, тоді як відповідач довів законність прийнятої ним постанови, що також не спростовується доводами касаційної скарги.
120.          Викладені у касаційній скарзі заперечення стосовно висновків акту інспекційного відвідування по суті виявлених порушень зводяться до встановлення нових обставин у справі, переоцінки і повторного дослідження наявних у ній доказів, що, однак, виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених у статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
121.          Ураховуючи усе вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги і вважає, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні цього позову, не допустили неправильного застосування норм матеріального і/або порушення норм процесуального права та ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, які скасуванню не підлягають.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
122.          За правилами частин першої, другої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
123.          Верховний Суд, провівши касаційний розгляд справи у межах доводів та вимог касаційної скарги, повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, не виявив неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та/або порушень норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які ухвалені відповідно до закону.
124.          Керуючись статтями 340, 341, 343, 349, 350, 355, 356, Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                      Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                                    Я.О. Берназюк

                                                                                                                        В.М. Шарапа