Справа № 449/829/18                                Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О. 
Провадження № 22-ц/811/4155/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       19 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
секретаря Юзефович Ю.І.
                з участю представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 08 червня 2021 року в складі судді Борняка Р.О. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ частки майна в натурі, визнання права власності,-
встановив:
У липні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділ в натурі 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 та визнання права власності на частину вищезазначеного домоволодіння.
Вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_2 частина належить відповідачу ОСОБА_3 , який перешкоджає їй у користуванні житловим будинком, між ними постійно виникають спори про порядок користування та володіння спільним майном. 
Через наявний конфлікт вона не може виділити свою частку будинку, який фактично складається з двох окремих домоволодінь, а саме: квартири АДРЕСА_1 , заг. пл. 122,7 кв.м., яка перебуває у її користуванні та квартири АДРЕСА_3 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 , а також приміщення підвалу, заг.пл. 99,3 кв.м., який знаходиться у їх спільному володінні.
Зазначає, що в установленому законом порядку набула право власності на частину спірного житлового будинку, не може бути позбавлена цього права чи обмежена у його здійснені, бажає користуватись належною їй власністю, а відповідач перешкоджає їй у цьому, тому просила виділити у натурі належну їй частку майна, що є у спільній частковій власності.
Оскаржуваним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 08 червня 2021 року позов задоволено.
Поділено в натурі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 
Визнано право спільної часткової власності за ОСОБА_4 на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з підвалу заг.пл. 44.85 кв.м., з яких частина сходової клітки, літ. І ( в т.ч. частково під запланованою перегородкою) 3,45кв.м.; підвал, літ ІІ – 6,5 кв.м.; підвал літ ІІІ – 18,2 кв.м.; підвал літ ІV – 16,7 кв.м.; 1 поверху заг.пл. 5,7 кв.м., з яких: частина сходової клітки, літ. І – 5,7 кв.м.; по 2 поверху заг.пл. 119,2 кв.м., з яких:- сходова клітка, літ. ІІ – 10,1 кв.м.; коридор, літ. 2-1 – 5,3 кв.м.; житлова кімната, літ. 2-2 – 12,9 кв.м.; житлова кімната, літ. 2-3 – 21,6 кв.м.; житлова кімната, літ. 2-4 – 21,2 кв.м.; житлова кімната, літ. 2-5 – 18,8 кв.м.; суміщений санвузол, літ. 2-6 – 9,1 кв.м.; кухня, літ. 2-7 – 14,7 кв.м.; лоджія, літ. 2-8 – 5,5 кв.м.; балкон літ. «б».
Визнано право спільної часткової власності за ОСОБА_3 на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з підвалу заг.пл. 56.05 кв.м., з яких: частина сходової клітки, літ. І ( в т.ч. частково під запланованою перегородкою) 9,55кв.м.; коридор, літ V – 4,4 кв.м.; підвал, літ VІ – 15,8 кв.м.; підвал літ VІІ – 25,2 кв.м.; підвал літ VІІІ – 1,1 кв.м.; 1 поверху заг.пл. 104,0 кв.м., з яких: частина сходової клітки, літ. І – 8,9 кв.м.; житлова кімната, літ. 1-1 – 13,4 кв.м.; житлова кімната, літ. 1-2 – 6,2 кв.м.; житлова кімната, літ. 1-3 – 23,0 кв.м.; житлова кімната, літ. 1-4 – 17,6 кв.м.; коридор, літ. 1-5 – 5,1 кв.м.; суміщений санвузол, літ. 1-6 – 3,2 кв.м.; кладова, літ. 1-7 – 6,8 кв.м.; кухня, літ. 1-8 – 10,3 кв.м.; туалет, літ. 1-9 – 2,0 кв.м.; кухня, літ. 1-10 – 7,5 кв.м.; сходи літ. «а».
Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спільно провести наступні ремонтно-будівельні роботи: влаштувати перегородку в приміщенні підвалу літ. І з метою його розподілу на 2 частини; замурувати дерев`яний проріз між приміщеннями літ ІV та V; влаштувати відновити дверний проріз з ніші між приміщеннями літ. ІІІ та літ. ІV; з наявного віконного отвору приміщення літ. ІІ влаштувати дверний проріз з входом в підвал.
Зобов`язано ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_3 24911 грн. в рахунок збільшення її частки у власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовну вимогу ОСОБА_4 про виділення в натурі в користування їй частини земельної ділянки та встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 до фактичного порядку користування - залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1409,60 грн. сплаченого судового збору.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 , вважає рішення незаконним, оскільки суд не у повному обсязі встановив усі обставини, які мають значення для справи.
Покликаючись на хронологію обставин, які передували набуттю ОСОБА_5 у власність 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , зазначає, що на час набуття у власність вказаної частини будинку про підвал не йшлося.
Зокрема, згідно із листом Золочівського МР БТІ Львівської області від 12.02.2003 № 4 площа першого поверху будинку становить 106,5 м. кв., площа другого поверху 113,6 м.кв., яка саме складає квартиру, викуплену ОСОБА_5 і становить 1/2 ідеальну та реальну частку будинку, при цьому площа підвальних приміщень в розрахунок не береться. На переконання апелянта, у цьому договорі 1/2 частина будинку ототожнюється виключного з другим поверхом будинку. 
Згідно із свідоцтвом на право власності, виданого державним нотаріусом Перемишлянської державної нотаріальної контори виданого 03.04.2000, спадкове майно складається з 1/2 ідеальної частки будинку АДРЕСА_1 . Вважає, що видаючи свідоцтво, нотаріус не взяв до уваги або були відсутні документи про те, що 1/2 ідеальна частка будинку стосується лише першого та другого поверхів, без врахування площі підвальних приміщень.
При цьому, зазначаючи у свідоцтві про 1/2 частку від цілого будинкуволодіння, нотаріус визначив цю частку з врахуванням підвальних приміщень, однак не врахував приміщення горища.
Також покликається на те, що предмет договору купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_5 набула у власність частину будинку чітко визначений і до такого відноситься виключно другий поверх будинку АДРЕСА_1 .
Наведене підставердєжується і рішенням виконкому Перемишлянської районної ради №336 від 16.10.1987 та рішенням ради від 19.11.1987 згідно яких дозволено продати лише другий поверх будинку АДРЕСА_1 
Вважає, що скориставшись тим, що у свідоцтві на право на спадщину за заповітом зазначено 1/2 частину будинку, позивачка намагається встановити право власності на підвальні приміщення, які її спадкодавцем придбані не були.
Звертає увагу на те, що оскільки судова будівельно-технічна експертиза не врахувала при визначені часток приміщення горища, суд призначав у справі додаткову експертизу, яка не була проведена, у зв`язку з відсутністю оплати, при цьому така була покладена на позивачку, ухвалу про виправлення помилки в ухвалі про призначення додаткової експертизи коштом відповідача, не отримував, тому не міг вчасно провести оплату.
При цьому, у задоволенні клопотання відповідача про призначення повтороної експертизи суд відмовив.
Допитана як свідок експерт ОСОБА_6 пояснила, що при проведенні експертизи нею взагалі не досліджувалося горище, остання повідомила, що це приміщення не горище, а простір між поверхнею покриття і перекриттям верхнього поверху.
Вважає, що таке твердження експерта ґрунтується на припущеннях, оскільки відповідне питання не досліджувалося експертом.
Звертає увагу, що до спільного користування відійшла і площа сходової клітки, яка розташована на його поверсі, відтак вважає, що за оскаржуваним рішенням у нього залишилося приблизно 1/3 частина від усього будинку володіння.
Просить скасувати рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 08 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
15.04.2022 на адресу апеляційного суду надійшов відзив позивачки ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на відповідні доводи щодо спростування скарги, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витр ебуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив з преюдиції судових рішень у справі за позовом  ОСОБА_7 до Перемишлянської міської ради, Перемишлянської держнотконтори, ОСОБА_8 , про визнання неправомірними дій посадових осіб, визнання частково недійсними рішень міськвиконкому, договорів купівлі-продажу, свідоцтва про спадщину та реєстраційних свідоцтв про право власності на частину будинку, встановлення права власності на частину будинку та про примус до виправлення правовстановлюючих документів, які набрали законної сили та якими встановлено, що ОСОБА_7 , яка у подальшому уклала спадковий договір з відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (тепер ОСОБА_4 ), є власниками по АДРЕСА_4 . Право власності на частини домоволодіння набуте ними у встановленому законом порядку, фактів неправомірності чи фальсифікації рішень і правовстановлюючих документів, не встановлено.
Таким чином, оскільки позивачка  ОСОБА_4  є власником 1/2 ідеальної частини спірного житлового будинку по  АДРЕСА_1 , має право та бажає виділити у натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, а відповідач  ОСОБА_3  перешкоджає їй у користуванні частиною майна,врахувавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №130736285 від 13.07.2018 та технічний паспорт житлового будинку на АДРЕСА_1 , суд прийшов переконання, що позов необхідно задовольнити, а згідно висновку експерта № 003/19 від 18.02.2019 судової будівельно-технічної експертизи найбільш компромісним варіантом розподілу (виділу) в натурі житлового будинку є варіант №1.
З врахуванням збільшення частки при варіанті розподілу №1 житлового будинку по АДРЕСА_1 , позивачці ОСОБА_4 належить сплатити ОСОБА_3 24911 грн.
При вирішенні спору суд врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 1622/16834/12.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.
Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВІ № 873324 від 03.04.2000, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/2 ідеальної частини житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 і належить померлій згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого Перемишлянською ДНК 22.11.1989 за реєстровим № 1507 та зареєстрованого у Золочівському МБТІ 28.03.1990 під реєстровим № 80 в реєстрову книгу № 1, є ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 14).
Відповідно до Свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_1 від 23.10.2014, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище на ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис № 21.
В свою чергу, на підставі спадкового договору ВВВ № 037525 від 13.02.2004, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , відповідачу ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової приватної власності 1/2 частка житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25933904 від 22.04.2010 (т. 1 а.с. 13, 15).
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №130736285 від 13.07.2018 та технічного паспорту встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 складається з 8-ми житлових кімнат, 3-х кухонь, 2-х ванн, 2-х туалетів, 2-х кладових, 2-х коридорів, 2-х сходових кліток та 8-ми приміщень підвалу, зокрема: підвалу заг. пл. 100,9 кв.м., з яких: сходова клітка, літ. І – 13,0кв.м.; підвал, літ ІІ – 6,5 кв.м.; підвал, літ ІІІ – 18,2 кв.м.; підвал, літ ІV – 16,7 кв.м.; коридор літ.V – 4,4 кв.м.; підвал, літ VІ – 15,8 кв.м.; підвал літ VІІ – 25,2 кв.м.; підвал літ VІІІ – 1,1 кв.м., 1 поверху заг. пл. 109,7 кв.м., з яких: сходова клітка, літ. І – 14,6 кв.м.; житлова кімната, літ. 1-1 – 13,4 кв.м.; житлова кімната, літ. 1-2 – 6,2 кв.м.; житлова кімната, літ. 1-3 – 23,0 кв.м.; житлова кімната, літ. 1-4 – 17,6 кв.м.; коридор, літ. 1-5 – 5,1 кв.м.; суміщений санвузол, літ. 1-6 – 3,2 кв.м.; кладова, літ. 1-7 – 6,8 кв.м.; кухня, літ. 1-8 – 10,3 кв.м.; туалет, літ. 1-9 – 2,0 кв.м.; кухня, літ. 1-10 – 7,5 кв.м., 2 поверху заг. пл. 120,76 кв.м., з яких: балкон, літ. І – 1,56 кв.м.; сходова клітка, літ. ІІ – 10,1 кв.м.; коридор, літ. 2-1 – 5,3 кв.м.; житлова кімната, літ. 2-2 – 12,9 кв.м.; житлова кімната, літ. 2-3 – 21,6 кв.м.; житлова кімната, літ. 2-4 – 21,2 кв.м.; житлова кімната, літ. 2-5 – 18,8 кв.м.; суміщений санвузол, літ. 2-6 – 9,1 кв.м.; кухня, літ. 2-7 – 14,7 кв.м.; лоджія, літ. 2-8 – 5,5 кв.м. (т. 1 а.с. 12, 16-25).
За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиціальні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиціального значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиціальне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
При цьому на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21)).
З рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 24.01.2006 (справа № 2-10/06), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.10.2006, а також у касаційному порядку ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01.10.2007 встановлено, що ОСОБА_7 , яка в подальшому уклала спадковий договір з відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (тепер ОСОБА_4 ), є власниками по АДРЕСА_4 . Право власності на частини домоволодіння набуте ними у встановленому законом порядку, фактів неправомірності чи фальсифікації рішень і правовстановлюючих документів на домоволодіння Перемишлянською міською радою не встановлено (т. 1 а.с. 61-66).
Враховуючи наведне, колегія суддів погоджується з тим, що доводи відповідача ОСОБА_3 , які зводяться до того, що ОСОБА_5 (спадкодавець позивачки у справі) придбала лише другий поверх будинку АДРЕСА_1 , що і становить 1/2 частку будинковолодіння, а підвальні приміщення в цю частку не входять, відтак позивачка не може претендувати на такі, не заслуговують на увагу та спростовуються наведеними вище рішеннями.
Більше того, покликання апелянта на лист Золочівського МР БТІ Львівської області від 12.02.2003 № 4 в частині того, що згідно такого площа підвальних приміщень не береться в розрахунок площ відповідних поверхів будинку, висновків суду не спростовує, оскільки про відсутність чи неналежність підвалу до будинку АДРЕСА_1 , не свідчить.
Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що сторони у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є власниками по 1/2 ідеальної частини спірного житлового будинку на АДРЕСА_1 , при цьому позивачка бажає виділити у натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності.
Звертаючись до суду з позовними вимогами ОСОБА_4 свої доводи зводить до того, що з відповідачем виникають спори про порядок користування та володіння спільним майном, при цьому, набувши право власності на частину спірного житлового будинку, не може бути позбавлена цього права чи обмежена у його здійснені, бажає користуватись належною їй власністю, тому просить виділити у натурі належну їй частку майна, що є у спільній частковій власності.
Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. 
Таким чином, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно із статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
За змістом норм ст.ст. 356, 358, 364 ЦК України відповідати за заявленими позовними вимогами має інший співвласник житлового будинку.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.
У необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу.
Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові.
Враховуючи характер спірних правовідносин, у справі, що є предметом апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з того, що основним засобом доказування є висновок експерта.
Так, з метою об`єктивного розгляду суд першої інстанції ухвалою від 24.09.2018 призначав у справі судову будівельно-технічну експертизу та ставив на вирішення експертам відповідні запитання (т. 1 а.с. 73-74). 
За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи складений висновок експерта № 003/19 від 18.02.2019, яким запропоновано три можливі варіанти розподілу (виділу) в натурі житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у відповідності до часток, наближених до ідеальних.
Зокрема, згідно із варіантом № 1, який власне врахований судом першої інстанції та покладений в основу оскаржуваного рішення, відповідачу ОСОБА_3 запропоновано виділити наступні приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 :
по підвалу всього 56.05 кв.м., з яких:
- частина сходової клітки, літ. І ( в т.ч. частково під запланованою перегородкою) 9,55кв.м.;
- коридор, літ V – 4,4 кв.м.;
- підвал, літ VІ – 15,8 кв.м.;
- підвал літ VІІ – 25,2 кв.м.;
- підвал літ VІІІ – 1,1 кв.м.;
по 1 поверху всього 104,0 кв.м., з яких:
- частина сходової клітки, літ. І – 8,9 кв.м.;
- житлова кімната, літ. 1-1 – 13,4 кв.м.;
- житлова кімната, літ. 1-2 – 6,2 кв.м.;
- житлова кімната, літ. 1-3 – 23,0 кв.м.;
- житлова кімната, літ. 1-4 – 17,6 кв.м.;
- коридор, літ. 1-5 – 5,1 кв.м.;
- суміщений санвузол, літ. 1-6 – 3,2 кв.м.;
- кладова, літ. 1-7 – 6,8 кв.м.;
- кухня, літ. 1-8 – 10,3 кв.м.;
- туалет, літ. 1-9 – 2,0 кв.м.;
- кухня, літ. 1-10 – 7,5 кв.м.;
Загальна площа приміщень (з врахуванням площі під печами), а також елементи, які пропонуються ОСОБА_3 : в підвалі – 56,05 кв.м., на першому поверсі – 104,0 кв.м., сходи літ. «а’».
В свою чергу, ОСОБА_4 пропонується виділити наступні приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 :
по підвалу всього 44.85 кв.м., з яких:
- частина сходової клітки, літ. І (в т.ч. частково під запланованою перегородкою) 3,45кв.м.;
- підвал, літ ІІ – 6,5 кв.м.;
- підвал літ ІІІ – 18,2 кв.м.;
- підвал літ ІV – 16,7 кв.м.;
по 1 поверху всього 5,7 кв.м., з яких:
- частина сходової клітки, літ. І – 5,7 кв.м.;
по 2 поверху всього 119,2 кв.м., з яких:
- сходова клітка, літ. ІІ – 10,1 кв.м.;
- коридор, літ. 2-1 – 5,3 кв.м.;
- житлова кімната, літ. 2-2 – 12,9 кв.м.;
- житлова кімната, літ. 2-3 – 21,6 кв.м.;
- житлова кімната, літ. 2-4 – 21,2 кв.м.;
- житлова кімната, літ. 2-5 – 18,8 кв.м.;
- суміщений санвузол, літ. 2-6 – 9,1 кв.м.;
- кухня, літ. 2-7 – 14,7 кв.м.;
- лоджія, літ. 2-8 – 5,5 кв.м.
Загальна площа приміщень (з врахуванням площі під печами), а також елементи, які пропонуються ОСОБА_4 : в підвалі – 44,85 кв.м., на першому поверсі – 5,7 кв.м., на другому поверсі – 119,2 кв.м.; балкон літ. «б».
При цьому варіанті розподілу житлового будинку необхідно провести наступні ремонтно-будівельні роботи:
- влаштувати перегородку в приміщенні підвалу літ.І з метою його розподілу на 2 частини;
- замурувати дерев`яний проріз між приміщеннями літ ІV та V;
- влаштувати відновити дверний проріз з ніші між приміщеннями літ. ІІІ та літ. ІV;
- з наявного віконного отвору приміщення літ. ІІ влаштувати дверний проріз з входом в підвал.
Дані роботи по переплануванню приміщень житлового будинку виконуються спільно, у зв`язку із чим їх вартість не розраховувалась.
За збільшення своєї частки при варіанті розподілу №1 житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 належить сплатити ОСОБА_3 24911 грн.
Як слідує з доводів апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_3 не погоджується з тим, що при проведенні експертизи експертом не досліджувалося горище, тобто таке не увійшло до поділу, при цьому, до спільного користування відійшла площа сходової клітки, яка розташована на його поверсі, що має наслідком те, що за оскаржуваним рішенням у нього залишилося приблизно 1/3 частина від усього будинку володіння.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині того, що спільною за оскаржуваним рішенням стала площа сходової клітки, яка розташована на першому поверсі, який належить відповідачу, оскільки як зазначалося вище, відповідний варіант розподілу із запропонованих експертом обраний судом з наближенням до ідеальних часток та який є найбільш компромісним, при цьому не погоджуючись із таким, апелянт не зазначає, який варіант розподілу, на його думку, буде кращим.
В свою чергу, згідно із ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
У п. 1.1 рішення Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 роз`яснено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків.
Нежитлове приміщення – ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна, таке визначення нежитлового приміщення міститься в ДБН В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт.
При цьому, визначення приміщення міститься у постанові Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 «Про затвердження Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», згідно якого це частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу. Іншими словами це простір, обмежений з усіх сторін захисними конструкціями: стінами (у тому числі з вікнами і дверима) зі стелею (перекриттям) і підлогою. 
В свою чергу, Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24 травня 2001 року № 127 (з подальшими змінами), визначено, що горище - простір між поверхнею перекриття (дах), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху. 
Розділ 6 цієї Інструкції визначає питання підрахунку площ об`єктів. Зокрема, підрахунок площі приміщень будинку здійснюється за сумою площ приміщень його поверхів.
Разом з тим, звертаючись із позовними вимогами, позивачка ОСОБА_4 вимогу про поділ приміщення горища, або визнання за нею права власності на приміщення горища, не ставила.
При цьому, відповідач ОСОБА_3 правом на звернення із зустрічними позовними вимогами в частині поділу горища також не скористався.
Оскільки вимоги про поділ приміщення горища не були предметом розгляду в суді першої інстанції, відтак, за правилами статті 367 ЦПК України, не можуть розглядатися апеляційним судом.
Разом з цим, незважаючи на відсутність відповідних доводів апеляційної скарги чи оскарження рішення суду у цій частині відповідачем ОСОБА_3 , колегія суддів не може залишити поза увагою те, що суд першої інстанції у порушення норм процесуального права, оскаржуваним рішенням, тобто судовим рішенням, яким вирішено спір по суті, залишив без розгляду позовну вимогу ОСОБА_4 про виділення в натурі у користування їй частини земельної ділянки та встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .
Поряд з цим, таке порушення не свідчить про назаконність оскаржуваного рішення в цілому та підставою для скасування такого не є.
Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 08 червня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 липня 2022 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк