ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року 
м. Київ

справа № 380/3302/20
адміністративне провадження № К/9901/14750/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року (суддя Москаль Р.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року (судді: Ільчишин Н.В., Коваль Р.Й., Гуляк В.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
04 травня 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач-1, Львівська митниця ДФС), Галицької митниці Державної митної служби (далі - відповідач-2, Галицька митниця Держмитслужби), з урахуванням змісту поданої на усунення недоліків позовної заяви від 04 травня 2020 року (том 1 а.с. 21-27) просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 13 квітня 2020 року №138-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити на посаді заступника начальника митного посту «Стрий» Львівської митниці ДФС з 16 квітня 2020 року по день прийняття рішення суду;
- зобов`язати Львівську митницю ДФС та Галицьку митницю Держмитслужби вчинити дії щодо переведення ОСОБА_1 з Львівської митниці ДФС до Галицької митниці Держмитслужби на рівнозначну посаду;
- стягнути з Львівської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також судові витрати.
Позивач уважає звільнення з державної служби незаконним, не погоджується з оскарженим наказом Львівської митниці ДФС. Позовні вимоги ґрунтуються на таких аргументах: ОСОБА_1 працював в органах державної митної служби на різних посадах, на підставі наказу №178-о від 04 березня 2016 року з 09 березня 2016 року переведений на посаду заступника начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС. Внаслідок прийняття постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» від 02 жовтня 2019 року №858 утворено Галицьку митницю Держмитслужби, а також прийнято рішення про реорганізацію Львівської митниці ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. Львівська митниця ДФС 10 березня 2020 року вручила ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення, а 13 квітня 2020 року прийняла наказ №138-о про звільнення його з 15 квітня 2020 року із займаної посади; як правову підставу прийняття наказу зазначено норми пункту 4 частини першої статті    83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу Законів про працю України. Доводи позивача зводяться до трьох аргументів: 1) 08.12.2019 Львівська митниця ДФС припинила свою діяльність, при цьому рішення про скорочення чисельності або штату працівників, внесення змін до штатного розпису не приймалося; фактично відбулися зміни в організації виробництва та праці шляхом приєднання цієї установи до новоутвореної юридичної особи, Галицької митниці Держмитслужби, а отже - на підставі частини четвертої статті 36 КЗпП дія трудового договору в разі реорганізації продовжується. Стверджує про існування усталеної практики касаційного суду, відповідно до якої в разі ліквідації державної установи (організації) з одночасним утворенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи; 2) в період з 08 грудня 2019 року по 15 квітня 2020 року ОСОБА_1 перебував в штаті Львівської митниці ДФС та отримував заробітну плату, виплату котрої якої здійснювала Галицька митниця Держмитслужби. Позивач стверджує, що Галицька митниця Держмитслужби, здійснюючи виплату заробітної плати, тим самим визнає факт існування трудового договору з Львівською митницею ДФС та існування трудових відносин між сторонами, що тривають. Водночас Галицька митниця Держмитслужби знехтувала встановленим частиною третьою статті 29 КЗпП України обов`язками роботодавця та не забезпечила ОСОБА_1 робочим місцем; 3) відповідач не виконав визначений частиною шостою статті 49-2 КЗпП обов`язок та не повідомив первинну профспілкову організацію про заплановані заходи звільнення.
Позивач також просив суд допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року відмовлено в задоволенні позову повністю.
Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції про те, що встановлені судами фактичні обставини справи дозволяють зробити однозначний висновок про те, що фактичною підставою для прийняття оскарженого рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади була реорганізація Львівської митниці ДФС, тобто передбачена пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII підстава для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (пункт 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII). Це рішення прийняте 13 квітня 2020 року з дотриманням встановленого частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII порядку та строків - після спливу 30-денного строку, перебіг якого розпочався 10 березня 2020 року, з дати вручення ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення. Цією ж нормою Закону №889-VIII передбачено, що Львівська митниця ДФС не мала обов`язку отримувати згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення ОСОБА_1 . Водночас відповідач довів, що ним дотримано вимоги частини шостої статті 49-2 КЗпП та повідомлено первинну профспілкову організацію листами від 12 березня 2020 року №41/10/13-70-04, 01 квітня 2020 року №60/10/13-70-04 про заплановане звільнення, обговорено на засіданні 03 квітня 2020 року.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування
У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, зазначивши підставами касаційного оскарження судових рішень пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Обґрунтовуючи пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як підставу касаційного оскарження позивач вказує на те, що Верховним Судом не сформовано практики щодо правовідносин, які склались у цій справі, а саме щодо застосування норм пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-УІІ в редакції Закону України від 14 січня 2020 року №440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності 13 лютого 2020 року. Оскільки до внесення змін до статті 87 Закону №889-VІІ, така стаття носила імперативний характер та був обов`язок роботодавця пропонувати посаду, а після внесення змін до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності), тобто дана норма носить диспозитивний характер.
Позиція інших учасників справи
Від відповідача до суду надійшов відзив на касаційну скаргу позивача, в якому він просить залишити без задоволення касаційну скаргу позивача, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 09 серпня 2022 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 перебував на державній службі в органах державної митної служби на різних посадах, наказом №178-о від 04 березня 2016 року з 09 березня 2016 року переведений на посаду заступника начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС.
Наказом Львівської митниці ДФС №236 від 16 квітня 2019 року введено в дію затверджені 08 квітня 2019 року начальником ДФС України зміни до штатного розпису Львівської митниці ДФС на 2019 рік (перелік №1), відповідно до яких з штатного розпису виведено всі посади митного поста «Стрий», в т. ч. посаду заступника начальника митного поста, котру займав ОСОБА_1 .
Постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» серед інших питань вирішено утворити Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізувати Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. На виконання цього рішення Уряду: - ДФС України прийняло наказ від 25 листопада 2019 року №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС», відповідно до якого розпочато реорганізацію, зокрема, Львівської митниці ДФС; - Львівська митниця ДФС прийняла наказ №631 від 27 листопада 2019 року «Про затвердження плану заходів, пов`язаних з реорганізацією Львівської митниці ДФС».
В Єдиний державний реєстр юридичних та фізичних осіб-підприємців внесені такі відомості: - 14 листопада 2019 року - про реєстрацію Галицької митниці Держмитслужби; - 28 листопада 2019 року - про рішення уповноваженого органу щодо припинення Львівської митниці ДФС як юридичної особи в результаті її реорганізації.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04 грудня 2019 року №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08 грудня 2019 року Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи, котрі раніше виконувала Державна фіскальна служба, що припиняється. На підставі цього рішення Уряду повноваження Львівської митниці ДФС з 08 грудня 2019 року перейшли до Галицької митниці Держмитслужби.
Сторони визнають, що в період з 16 квітня 2019 року (дата введення в дію штату, в якому не було займаної позивачем посади) до 10 березня 2020 року (дата вручення позивачу попередження про вивільнення): - питання про переведення ОСОБА_1 на іншу посаду чи про припинення проходження ним державної служби не вирішувалося, про причини такої ситуації будь-яких пояснень не надали; - заробітна плата ОСОБА_1 виплачувалася, - в 2019 році Львівською митницею ДФС, а в 2020 році Галицькою митницею Держмитслужби.
Голова комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС 17 грудня 2019 року звернувся до в.о. начальника Галицької митниці Держмитслужби з листом №4343/8/13-70-04 серед іншого повідомив, що надання пропозицій вакантних посад у Галицькій митниці Держмитслужби не належить до повноважень керівника та голови Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, у зв`язку із необхідністю вручення посадовим особам Львівської митниці ДФС повідомлень про наступне вивільнення просив забезпечити надання пропозицій працівникам митниці згідно переліку (№251     ОСОБА_1 ) іншої роботи в Галицькій митниці Держмитслужби. Повідомляв також, що вручення посадовим особам Львівської митниці ДФС повідомлень про наступне вивільнення заплановане до 21 грудня 2019 року.
Галицька митниця Держмитслужби пропозиції іншої роботи ОСОБА_1 . Львівській митниці ДФС не надсилала.
Голова комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС 21 грудня 2019 року прийняв наказ №666 «Про попередження про наступне вивільнення», відповідно до якого розпорядився письмово попередити про наступне вивільнення із займаних посад працівників Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» згідно зі списком, в який під порядковим номером 211 був включений ОСОБА_1 . Наказом Львівської митниці ДФС №03 від 07 лютого 2020 року наказ №666 від 21 грудня 2019 року скасовано як такий, що не реалізований з причин відсутності на роботі члена комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення, які не були вручені.
10 березня 2020 року голова Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС прийняв наказ №07 від 10 березня 2020 року «Про попередження про наступне вивільнення», яким зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі пункту 4 частини першої статті    83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ, зі змінами. В додатку до цього наказу (пункт 172) зазначений ОСОБА_1 , заступник начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС.
10 березня 2020 року ОСОБА_1 вручене під розписку попередження про наступне вивільнення такого змісту: у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС відповідно до    постанов Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18 грудня 2018 року №1200, «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» від 02 жовтня 2019 року №858, з урахуванням особливостей визначених частиною третьою    статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII    та частиною шостою статті 492 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 попереджений про звільнення із займаної посади 13 квітня 2020 року на підставі пункту 4 частини першої статті    83, пункту 1 частини першої статті    87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини першої    статті 40 Кодексу законів про працю України. ОСОБА_1 також повідомлено про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи та виплату вихідної допомоги.
13 квітня 2020 року наказом в.о. начальника Львівської митниці ДФС №138-о, ОСОБА_1 15 квітня 2020 року звільнено з посади заступника начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
Касаційне провадження за касаційною скаргою позивачки відкрито з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Враховуючи вимоги та обґрунтування касаційної скарги, перегляд оскаржуваних судових рішень буде здійснюватися Верховним Судом в межах доводів касаційної скарги, а саме в частині позовних вимог про визнання  протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Частиною другою статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. 
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом №889-VIII (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.
Згідно зі статтею 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1 -1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законом №889-VIII у редакції, чинній на момент їх виникнення, та норми якого є спеціальними, а також КЗпП України у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі. 
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
Предметом спору у даній справі є питання правомірності звільнення державного службовця відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII (у зв`язку із реорганізацією державного органу). 
Як вже зазначалося, згідно з частиною першою статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1).
13 лютого 2020 року набрала чинності редакція Закону України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14 січня 2020 року №440-IX, відповідно до якого внесено зміни у частину третю статті 87 Закону №889-VIII (доповнено новим абзацом першим), згідно з яким суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
При цьому аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що вжите у частині третій статті 87 Закону №889-VIII слово "може", означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року №86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону №889-VIII.
З огляду на наведені приписи, Львівською митницею ДФС 10 березня 2020 року попереджено ОСОБА_1 про наступне звільнення з посади заступника начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Зважаючи на те, що про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України №889-VIII позивача повідомлено у письмовій формі не пізніше, ніж за 30 календарних днів до звільнення, Верховний Суд зазначає, що відповідач не порушив визначену спеціальним законом процедуру припинення державної служби.
Правовий висновок щодо питання застосування частини третьої статті 87 Закону №889-VIII в редакції Закону України від 14 січня 2020 року №440-ІХ "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" висловлено Верховним Судом у постанові від 28 липня 2021 року у справі №640/11024/20, який підлягає застосуванню у цій справі.
Попередження про звільнення ОСОБА_1 отримав 10 березня 2020 року і був звільнений 13 квітня 2020 року. На цей момент діяла редакція Закону №889-VIІI, яка врегульовувала процедуру звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.
З приводу вакантних посад та допущених порушень у частині незабезпечення права працівників на переведення у іншу установу, суд зазначає, що до спірних правовідносин застосовуються норми спеціального закону, тобто Закону №889-VIІI, тому, як зазначено вище, на Львівську митницю ДФС не був покладений обов`язок забезпечити працевлаштування працівників, що вивільняються.
З огляду на наведене, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, Верховний Суд дійшов висновку про дотримання відповідачем встановленої законодавством процедури при вирішенні питання щодо звільнення позивача.
З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку щодо правомірності звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII та відсутність підстав для скасування спірного наказу про звільнення та поновлення на посаді.
З огляду на наведене, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання  протиправним та скасування наказу про звільнення.
Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення, який визначний судом правомірним, то позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.
Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
Згідно із статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції винесено законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду, Суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В:
1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                                А.Г. Загороднюк

судді                                                                                                     Л.О. Єресько

                                                                                                    В.М. Соколов