break-word'> 

Ухвала
22 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 669/220/20
провадження № 51-1750ск22  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_5 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 21 березня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 ,
 
встановив:
 
У касаційній скарзі потерпіла та її представник порушують питання про перегляд судових рішень стосовно  ОСОБА_6  в касаційному порядку.
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання п. 4 ч. 2 цієї статті. 
 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що потерпіла та її представникне погоджуються з вироком місцевого суду та ухвалою суду апеляційної інстанції, просять скасувати їх, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 156 КК і вичерпані можливості їх отримання. При цьому оспорюють фактичні обставини справи, стверджують про те, що суди неправильно оцінили докази, зазначають про неповноту апеляційного розгляду, який проведено на їх думку з порушеннями кримінального процесуального закону. 
 
Скаржникам слід взяти до уваги, що перевірка достовірності того чи іншого доказу та неповнота судового розгляду місцевим судом не є предметом касаційного розгляду.  
 
Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.   
 
Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
 
Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону з касаційної скарги неможливо зрозуміти, які конкретно порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412—414 КПК, до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень касаційним судом відповідно до ст. 438 КПК.
 
Також потерпілій та її представнику слід належним чином обґрунтувати свою позицію щодо істотності порушень кримінального процесуального закону, зазначити яку норму або норми кримінального закону України про кримінальну відповідальність суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували, обґрунтувати в чому суть цих порушень, що є підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, та належно систематизувати викладені в касаційній скарзі доводи.
 
Крім цього, потерпіла та її представник зазначаючи про порушення судом апеляційної інстанції приписів кримінального процесуального закону, не конкретизують в чому вони виразились, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на доводи,  наведені в ній. Посилаючись на недотримання вимог ст. 419 КПК скаржники не вказують, на які саме доводи їх апеляційних скарг суд не дав відповіді або неповно відповів на них.    
 
Також потерпіла та її представник просять скасувати вирок місцевого суду при цьому не конкретизують, які порушення допустив цей суд і в чому вони виразились.
 
Таким чином, потерпілій та її представнику необхідно належно обґрунтувати вимоги касаційної скарги із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржених судових рішень та розкрити суть цих порушень.
  
Оскільки касаційна скарга потерпілої та її представника не відповідає приписам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (скаржники повинені підтвердити, що ними не пропущено встановленого за ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду). 
 
Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд 
 
постановив:
 
Касаційну скаргупотерпілої ОСОБА_4 та її представника адвоката  ОСОБА_5 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 21 березня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 залишити без руху і надати для усунення виявлених недоліків 10 днів з дня отримання ухвали. 
 
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                        ОСОБА_3