ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2022 р.           Справа№ 927/179/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Разіної Т.І. 

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:
від прокурора: Греськів І.І. (посвідчення № 058309)
від відповідача-1: не з`явився
від відповідача-2: Москалець Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури 
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2021 (повний текст складено 29.06.2021)
у справі № 927/179/21 (суддя Федоренко Ю.В.) 
за позовом заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави
до 1. Козелецької селищної ради
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11"
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" про:
- визнання незаконним та скасування рішення 19 сесії 6 скликання Козелецької селищної ради від 21.10.2015 "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту", згідно якого надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" в користування земельну ділянку з кадастровим номером 7422055100:01:003:0282, площею 0,2163 га по вул. Вознесенська, 6-а на умовах строкового платного особистого сервітуту терміном на 5 років для реконструкції недобудованого 24-х квартирного житлового будинку;
- визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015, укладеного між Козелецькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11", згідно якого останнє отримало право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7422055100:01:003:0282, площею 0,2163 га по вул. Вознесенська, 6-а, смт. Козелець, Чернігівська область на умовах строкового особистого земельного сервітуту строком на 5 років для реконструкції недобудованого 24-х квартирного жилого будинку та який зареєстрований державним реєстратором Козелецької районної державної адміністрації 19.02.2018.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції 
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2021 відмовлено повністю у задоволенні позову:
- про визнання незаконним та скасування рішення 19 сесії 6 скликання Козелецької селищної ради від 21.10.2015 "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту";
- про визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015, укладеного між Козелецькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11".
Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність прокурором наявності правових підстав для задоволення позову.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2021 у справі № 927/179/21 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку прокурора, місцевий господарський суд необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, спрямованих на повернення територіальній громаді земельної ділянки, переданої всупереч вимогам чинного законодавства України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що встановивши удаваність укладеного правочину, суд першої інстанції дійшов безпідставного та неправомірного висновку про відсутність порушень земельного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка не підлягала передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах).
Водночас, прокурор наголошує на тому що зроблені місцевим господарським судом висновки стосовно правомірно прийнятого рішення Козелецької селищної ради від 21.10.2015 "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту", на думку прокурора є безпідставними, оскільки надання в користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" земельної ділянки не на конкурентних засадах зумовлює ненадходження від учасників конкурсу грошових коштів в рахунок цінових пропозицій щодо купівлі прав на земельну ділянку, а тому призводить до не наповнення місцевого бюджету, що в свою чергу унеможливлює повноцінне фінансування в частині комплексного вирішення соціально-економічних та інших потреб територіальної громади селища. 
Короткий зміст письмових пояснень відповідача-1 на апеляційну скаргу та узагальнення їх доводів
В обґрунтування письмових пояснень відповідач-1 просить суд апеляційної інстанції задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки підстав для визнання між сторонами прав на встановлення сервітуту не існувало, а тому в селищної ради не було жодних підстав для встановлення сервітутних відносин з відповідачем-2 та відповідно підстав для прийняття спірного рішення.
Короткий зміст відзиву відповідача-2 на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач-2 наголошує на тому, що суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи, правомірно застосував норми матеріального права та жодним чином не порушив норми процесуального права.
За твердженням відповідача-2, посилання прокурора в апеляційній скарзі на договір від 23.10.2015 про спільну діяльність між відповідачами є недоречними, оскільки вищевказаний договір взагалі не являється предметом даного спору, так як у даній справі предметом спору є саме договір про встановлення земельного сервітуту.
Зокрема, на думку відповідача-2 прокуратура намагається уникнути положень законодавства України, в яких допускаються і інші форми сервітуту, відмінні від класичних, адже зазначені норми не є імперативними, по суті оформлення прав на земельну ділянку за оспорюваним правочином було елементом спільної діяльності, на яку йде посилання у позові для доступу до об`єкту будівництва, прокладання до нього комунікацій та мереж тощо. Тобто відповідач-2 вважає, що фактично правова позиція прокурора у даному спорі не дає можливості встановити порушення чиїхось прав або законних інтересів.
При цьому, як стверджує відповідач-2, прокурором не наведено негативних юридичних наслідків або інтересів у інших осіб на користування такою земельною ділянкою, оскільки таких наслідків, на думку відповідача-2 не існує.
Крім того, відповідач-2 зазначає, що таким позовом заступник керівника місцевої прокуратури намагається необгрунтовано позбавити власника - Tовариства з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" у доступі до нерухомого майна у вигляді будівель і споруд.
Також відповідач-2 вказує на те, що земельна ділянка за спірним правочином є суміжною земельною ділянкою з Козелецьким відділом Ніжинської місцевої прокуратури, відповідно, прокуратурі не могло бути невідомо і не видно, як поряд із їх відділом проводяться підготовчі роботи та обслуговування об`єкту, більш того, прокурор приховує, що за використання спірної земельної ділянки відповідач-2 вносить належну плату за користування земельної ділянки.
Окрім вищенаведеного, відповідач-2 зауважує на тій обставині, що прокурор надіслав відповідачу-2 копію апеляційної скарги з текстом щодо іншої справи, про що було зазначено відповідачем-2 в раніше поданому до суду апеляційної інстанції клопотанні від 17.08.2021, у зв`язку з цим відповідач просить суд апеляційної інстанції поновити строк на подання даного відзиву.
Разом з тим, до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення від відповідача-2, в яких останній зауважив на тому, що встановлений розмір плати за користування спірною земельною ділянкою, який сплачується відповідачем-2 відповідає розміру плати, який встановлюється селищною радою при передачі земельних ділянок в оренду.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 у справі № 927/179/21 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 927/179/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Разіна Т.І. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2021 у справі № 927/179/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Михальської Ю.Б., Разіної Т.І.; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.05.2022.
В судове засідання, яке відбулося 25.05.2022, з`явилися прокурор та представник відповідача-2, які підтримали свої правові позиції до апеляційної скарги.
Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, до суду апеляційної інстанції надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та за наявними матеріалами справи.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-2, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.07.2013 індексний номер 6235382 земельна ділянка площею 0,2163 га з кадастровим номером 7422055100:01:003:0282, що розташована по вул. Вознесенська, 6-а смт. Козелець, Козелецького району, Чернігівської області на праві комунальної власності належить Козелецькій селищній раді.
Вказана вище земельна ділянка передавалась у оренду Акціонерному товариству закритого типу "Фінансово-промислова компанія "Гарна їжа" для реконструкції недобудованого 24-х квартирного житлового будинку за договором оренди землі, який був зареєстрований у Козелецькому районному відділі Чернігівської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" при Держкомземі України 17.06.2009. Цей договір був розірваний сторонами, а земельна ділянка повернута Козелецькій селищній раді за актом від 12.08.2013.
Рішенням 19 сесії 6 скликання Козелецької селищної ради від 21.10.2015 "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту" надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" в користування земельну ділянку з кадастровим номером 7422055100:01:003:0282 площею 0,2163 га по вул. Вознесенська, 6-а на умовах строкового платного особистого сервітуту терміном на 5 років для реконструкції недобудованого 24-х квартирного жилого будинку та встановлено плату за користування даною земельною ділянкою в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
23.10.2015 між Козелецькою селищною радою (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" (сторона-2) укладено договір про спільну діяльність (надалі - договір), згідно якого сторони зобов`язуються шляхом об`єднання зусиль спільно діяти в сфері будівництва для досягнення наступних спільних господарських цілей: будівництва багатоквартирного житлового будинку в смт. Козелець по вул. Вознесенській, 6-а та здачі його в експлуатацію.
Відповідно до розділу 3 договору сторона-1 зобов`язується протягом дня після підписання даного договору передати стороні-2 для проведення будівництва недобудований житловий будинок в смт. Козелець по вул. Вознесенській, 6-а; здійснити для проведення сумісної діяльності передачу наявної проектної документації стороні-2; прийняти рішення про відведення земельної ділянки стороні-2 для проведення будівництва у відповідності та на умовах даного договору. 
Сторона-2 відповідно до розділу 4 договору зобов`язана після підписання даного договору прийняти для проведення будівництва недобудований житловий будинок в смт. Козелець по вул. Вознесенській, 6 а та приступити до виконання комерційного проекту зі стороною-1; профінансувати виготовлення проекту відведення земельної ділянки, загального проекту будівництва та вжити заходів по найму відповідного персоналу для виконання робіт за даним договором.
У розділі 6 договору визначено внески і частки сторін. Так, внесок сторони-1 - недобудований житловий будинок в смт. Козелець по вул. Вознесенській, 6-а, переданий стороні-2 в період дії даного договору на цілі сумісної діяльності (п.6.1 договору).
Сторона-1 визначає, а сторона-2 закріплює за стороною-1 три дві кімнатні квартири, які розташовані по вул. Вознесенькій, 6 а в смт Козелець. За стороною-2 закріплюється решта квартир та підвальне приміщення по вул. Гекршуні, 6 в сел. Козелець (п.6.2 договору). 
У пункті 10.1 договору сторони визначили, що термін дії договору складає з моменту підписання до оформлення права власності на предмет спільної діяльності відповідно до п.6.2 даного договору. 
Згідно акту прийому передачі недобудованого житлового будинку по вул. Вознесенській, 6-а в смт. Козелець від 23.10.2015 Козелецька селищна рада передала Tовариству з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" недобудований житловий будинок по вул. Вознесенська,6 а смт. Козелець.
30.10.2015 між Козелецькою селищною радою (відповідачем-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" (відповідачем-2) укладено договір про встановлення земельного сервітуту (надалі - договір сервітуту), згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" отримує право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7422055100:01:003:0282 площею 0,2163 га по вул. Вознесенеька, 6-а смт. Козелець Чернігівська область на умовах строкового особистого земельного сервітуту для реконструкції 24-х квартирного житлового будинку.
Дія земельного сервітуту, встановленого цим договором, поширюється на всю земельну ділянку, площею 0,2163 га в межах згідно з кадастровим планом земельної ділянки, що є невід`ємною частиною договору (п. 2 договору сервітуту).
За змістом п. 3 договору сервітуту Козелецька селищна рада дає згоду на встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, яка належить Козелецькій селищній раді відповідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно - індексний номер 6235382, серія САЕ №820036, на визначених цим договором умовах. 
Цільове призначення земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут: для реконструкції 24-х квартирного житлового будинку (п.4 договору сервітуту).
Відповідно до п. 6-7 договору сервітуту земельний сервітут встановлюється на строк 5 років. Встановлення земельного сервітуту за цим договором не веде до позбавлення власника земельної ділянки прав володіння, користування та розпорядження нею.
Згідно п. 13-14 договору сервітуту право земельного сервітуту, що встановлюється цим договором реалізується Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс-11" на платній основі. Розмір плати за встановлення особистого сервітуту становить 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає у грошовій формі 31996,82 грн на один рік.
Вказаний договір зареєстровано 19.02.2018 державним реєстратором Козелецької районної державної адміністрації, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.01.2021.
Право приватної власності на незавершене будівництво, квартирний (багатоповерховий) житловий будинок, загальною площею 999,4 кв.м., що розташований по вул. Вознесенська,6-а смт. Козелець, Чернігівська область та знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 7422055100:01:003:0282, зареєстровано за Tовариством з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" державним реєстратором Козелецької районної державної адміністрації 19.03.2018, номер запису 25355466.
Звертаючись з позовною заявою до суду першої інстанції прокурор наголошував на тому, що договір про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015 суперечить положенням Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі", адже не спрямований на реальне настання наслідків, що ним обумовлені. Крім цього на думку прокурора вказаний договір вчинено для приховання іншого правочину - договору оренди земельної ділянки, з огляду на що спірний договір підлягає визнанню недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.
У зв`язку з цим, підлягає визнанню незаконним та скасуванню спірне рішення Козелецької селищної ради від 21.10.2015 "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту".
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2021 відмовлено повністю у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення 19 сесії 6 скликання Козелецької селищної ради від 21.10.2015 "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту"; про визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015, укладеного між Козелецькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11".
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
В силу вимог ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
Згідно ст. 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Судом першої інстанції встановлено, що між 23.10.2015 між Козелецькою селищною радою (відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11 (відповідач-2) укладено договір про спільну діяльність. Даний договір чинний, сторонами не розірваний, в судовому порядку не дійсним не визнавався.
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Для досягнення цілей даного договору та з метою виконання своїх обов`язків в рамках даного договору, передбачених розділом 3, зокрема, щодо прийняття рішення про відведення земельної ділянки для проведення будівництва, Козелецькою селищною радою було прийнято рішення про надання в користування Tовариством з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" земельної ділянки площею 0,2163 га, кадастровий номер 7422055100:01:003:0282 та укладено договір про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015, яким надано право користування земельною ділянкою, кадастровий номер 7422055100:01:003:0282, площею 0,2163 га по вул. Вознесенська,6А, смт. Козелець TOB "Трансбудсервіс 11".
За змістом статті 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).   
Частиною 1 статті 95 Земельного кодексу України унормовано, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, крім іншого, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.
Статтею 395 Цивільного кодексу України, визначено, що речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.
Стаття 401 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання спірного договору) визначає поняття користування чужим майном. Так, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Згідно ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.   У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.   
В силу вимог ст. 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.
За умовами ст. 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
Згідно ст. 413 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання спірного договору) власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Право користування земельною ділянкою, наданою для забудови, може відчужуватися або передаватися землекористувачем у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для забудови не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на такій земельній ділянці), внесено до статутного фонду, передано у заставу. Право користування чужою земельною ділянкою для забудови може бути встановлено на визначений або на невизначений строк, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Строк користування земельною ділянкою державної чи комунальної власності для забудови не може перевищувати 50 років.
За правилами ст. 414 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки, наданої для забудови, має право на одержання плати за користування нею. Якщо на земельній ділянці збудовані промислові об`єкти, договором може бути передбачено право власника земельної ділянки на одержання частки від доходу землекористувача. Власник земельної ділянки має право володіти, користуватися нею в обсязі, встановленому договором із землекористувачем. Перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи не впливає на обсяг права власника будівлі (споруди) щодо користування земельною ділянкою.
Згідно ст. 415 Цивільного кодексу України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором. Землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови. Особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, наданою йому для забудови, а також інші платежі, встановлені законом. Землекористувач зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.
Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
У свою чергу, ч. 1 ст. 235 Цивільного кодексу України встановлено, що удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. 
За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. 
У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.   
Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. (аналогічна правова позиція викладена у постанові   Верховного суду від 04.07.2018 у справі №916/935/17). 
Договір про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015 укладений у письмовій формі та підписаний представниками сторін і скріплений печатками юридичних осіб. Укладаючи договір про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015 сторони договору передбачили строк дії договору (пункт 6 договору), плату за встановлення сервітуту (пункт 14), права та обов`язки сторін (пункти 19-22 договору). Договір зареєстровано 19.02.2018 державним реєстратором Козелецької районної державної адміністрації, номер запису 24943259.
Згідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно тим, що при укладений договору про встановлення земельного сервітуту від 30.10.2015 відповідач-1 та відповідач-2 діяли в межах своїх повноважень, з дотриманням норм чинного законодавства, а також зміст укладеного договору не суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, а отже відсутні підстави для визнання даного договору недійсним.
Частинами 1, 3 ст. 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. 
Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. 
Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. 
Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення (ч. 6 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Як передбачено ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. 
Згідно ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" зверталось із заявою до Козелецького селищного голови розглянути питання укладення договору на передачу заявнику земельної ділянки та недобудованого житлового будинку по вул. Вознесенській, 6 а. Розглянувши заяву Козелецька селищна рада і прийняла оспорюване прокурором рішення. 
За таких обставин, посилання прокурора на те, що наслідком прийняття спірного рішення стало надання відповідачу-2 земельної ділянки у строкове користування без дотримання встановленої процедури та підстав, визначених законодавством; оспорюваний договір є удаваним, оскільки його вчинено для приховування іншого правочину - договору оренди земельної ділянки, колегією суддів оцінюється критично, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України (у чинній на дату прийняття спірного рішення редакції) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між відповідачами укладено договір про спільну діяльність предметом і метою якого є об`єднання зусиль спільно діяти в сфері будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Вознесенській, 6 а в смт. Козелець та здачі його у експлуатацію, вказаний договір є чинним на час розгляду справи у суді, незавершене будівництво житлового будинку по вул. Вознесенській, 6 а зареєстроване на праві власності за відповідачем 2. 
Отже, рішення Козелецької селищної ради від 21.10.2015 "Про надання в користування земельної ділянки на умовах сервітуту" прийняте в межах компетенції селищної ради та з дотриманням вимог чинного законодавства, не порушує прав та інтересів територіальної громади так як селищна рада отримує плату за користування земельною ділянкою, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним та скасування рішення 19 сесії 6 скликання Козелецької селищної ради від 21.10.2015. 
Крім того, судова колегія зауважує на тому, що задоволення позову не відповідатиме таким загальним засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України), оскільки відповідач-2 буде позбавлений доступу до об`єкту незавершеного будівництва, який належить йому на праві власності, не зможе виконувати умови чинного договору про спільну діяльність.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах прокурором не доведено наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги прокурора.
В свою чергу, наведені відповідачем-2 у відзиві на апеляційну скаргу твердження стосовно того, що правова позиція заступника керівника місцевої прокуратури у позові не дає можливості встановити порушення чиїхось прав або законних інтересів, а також не наведення прокуратурою негативних юридичних наслідків або інтересів у інших осіб на користування такою земельною ділянкою є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури залишити без задоволення, рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.06.2021 у справі № 927/179/21 - без змін.
Матеріали справи № 927/179/21 повернути до Господарського суду Чернігівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 07.06.2022.

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                Т.І. Разіна