ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4837/21  Номер провадження 22-ц/814/840/22	Головуючий у 1-й інстанції Турченко  Т.В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Обідіної О.І.
розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки  ОСОБА_1 - адвоката Іванової Олени Ігорівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 січня 2022 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2022 року, ухвалені суддею Турченко Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -
В С Т А Н О В И Л А :
08 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до місцевого суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.
В обґрунтування позову вказувала, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2002 року, який 23.10.2013 року було розірвано. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої з відповідача за рішенням суду стягнуті аліменти в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття. 
Зазначає, що ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки та рішенням суду з нього на її користь стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 12 024 грн. 08 коп. 
Вказує, що відповідач з донькою не спілкується, не цікавиться її життям, навчанням та іншими необхідними у її віці питаннями, додатково не надавав фінансової допомоги на утримання дитини. 
15.05.2021 року дитина розпочала ортодонтичне лікування зубів. Після оплати стоматологічних послуг, їй встановлено систему брекет, вона постійно відвідує лікаря-стоматолога для контролю процесу лікування. Всього одноразово було витрачено 22 000 грн. 
20.08.2021 року позивачка направила відповідачу листа з проханням оплатити їй Ѕ частину понесених додаткових витрат на ортодонтичне лікування дитини у розмірі 11 000 грн. На день звернення з позовом ОСОБА_2 не сплатив половину за лікування доньки. 
З наведених підстав просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 11 000 грн. додаткових витрат на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесених у зв`язку з її лікуванням та понесені судові витрати.

02.11.2021 року ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги та вказувала, що дочка є студенткою 1 курсу групи ТТ 2021-2 Навчально-наукового інституту енергетичної та транспортної інфраструктури Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова, вчиться на денній формі за рахунок коштів державного бюджету. Починаючи з 24.09.2021 року донька на час навчання проживає у місті Харкові. У зв`язку з тим, що виникла гостра необхідність у забезпеченні дитини комп`ютерною технікою для навчання та дистанційного навчання у зв`язку з карантинними обмеженнями, вона вимушена була придбати комп`ютерну техніку, послуги для забезпечення її функціонування та зберігання. Загальна сума придбаних товарів становить 41 196 грн. 02 коп.
Оскільки розмір понесених додаткових витрат на ортодонтичне лікування дитини становить 22 000 грн. та на придбання комп`ютерної техніки становить 41 196 грн. 02 коп. для навчання, що в загальному розмірі становить 63 196 грн. 02 коп., позивачка просила суд стягнути з відповідача половину понесених додаткових витрат в розмірі 31 598 грн. 01 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн.

З вказаними судовими рішеннями суду першої інстанції не погодилась позивачка ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.
У поданій представником позивачки адвокатом Івановою О.І. апеляційній скарзі постання прохає скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та стягнути з відповідача судові витрати.
Вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача половини понесених позивачкою витрат, тоді як нею надані належні докази понесення витрат на лікування дочки та придбання комп`ютерної техніки.
Вказує, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, постійно має заборгованість, а переплата виникла внаслідок зарахування однорідних зустрічних вимог, тоді як фактично грошові кошти на утримання дитини не надходили. 
Не погоджується з інформацією у довідці державного виконавця від 25.01.2022 р. № 5880 щодо переплати зі сплати аліментів у сумі 73981,06 грн. станом на 06.11.2021 р., внаслідок арифметичних помилок, неврахованих взаєморозрахунків.
Зазначає, що з відповідачем неможливо узгодити будь-які питання щодо утримання дитини та понесення додаткових витрат, оскільки він ігнорує дитину та позивачку.
Також не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, які стягнуті з позивачки, оскільки вони є неспівмірними з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та наданих послуг, а також з їх обсягом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Остапенко І.О. прохає залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін судові рішення місцевого суду, оскільки вони відповідають вимогам законності та обґрунтованості.

Згідно ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 року по 23.10.2013 року, який розірвано рішенням суду.
Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.11.2003 року, актовий запис №799 (а.с.6).
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05.07.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8).
10.08.2016 року старшим державним виконавцем Київського ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області Пилипенко А.В. відкрито виконавче провадження №51895541 з виконання виконавчого листа №552/2732/16-ц від 07.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-11).
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 17.01.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 12 024 грн. 08 коп. за період з 1 червня 2016 року по 1 вересня 2019 року (а.с.26-28).
Як убачається з копії довідки лікаря ОСОБА_5 від 15.05.2021 р., ОСОБА_3 , 2003 року народження, розпочала ортодонтичне лікування у стоматологічному кабінеті «Дантист» (вул. Європейська, 65/1), вартість лікування складає 22000,00 грн. (а.с. 37).
Вказана сума сплачена ФОП ОСОБА_5 15.05.2021 р., що підтверджується копією квитанції (а.с. 38).
20.08.2021 р. ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 листа з вимогою сплатити половину вартості понесених витрат. Аналогічний за змістом лист направлений відповідачу 31.08.2021 р. (а.с. 39,40).
Також судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студенткою 1 курсу групи ТТ 2021-2 Навчально-наукового інституту енергетичної та транспортної інфраструктури Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова на денній формі за рахунок коштів державного бюджету, що підтверджується довідкою №4017 від 25.10.2021 року (а.с.92). 
У зв`язку з навчанням ОСОБА_3 , у позивача виникла необхідність забезпечити дитину комп`ютерною технікою для навчання та дистанційного навчання у зв`язку з карантинними обмеженнями, а тому нею було придбано комп`ютерну техніку, а саме: ноутбук «Apple MacBook Air 13» 8/256SSD M1 Chip Space Gray MGN63 2020 (сірий) вартістю 30 999 грн.; кабель HUB USB-C Energea (AluHub HD Max) Aluminium срібний вартістю 2 799 грн.; послугу пакетOffice Bundle вартістю 5 999 грн.; послугу Microsoft Office Home&Student 2019 (В) вартістю 0,01 грн.; послугу AdLock для MacOS/Windows 12 міс. (В) вартістю 0,001 грн.; чoхол EasyStandart for MacBook 13"Midnight Blue, синій вартістю 1 399 грн., загальна вартість витрат становить 41 196 грн. 02 коп., що підтверджується чеком №15069 від 05.09.2021 року (а.с.94).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_3 , за ним рахується переплата зі сплати аліментів, а позивачкою не погоджено з відповідачем та не обґрунтовано необхідність здійснення витрат на лікування та придбання техніки у розмірі, заявленому в позові.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. 

Статтями 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч.2 ст.141 СК України  розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом  України при розгляді справи № 6-1489цс17 від 13.09.2017 року,  за частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 р. при розгляді справи № 520/12681/17.

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно послався на те, що позивачка на власний розсуд без погодження з відповідачем оплатила ортодонтичне лікування дочки ОСОБА_3 за допомогою брекет-системи, загальна вартість якого становить 22 000,00 грн. та придбала комп`ютерну техніку на загальну суму 41 196,02 грн. 
Між тим, позивачкою не обґрунтовано необхідність здійснення вказаних витрат саме в такому розмірі.
Також, колегія суддів вважає, що вказані витрати не належать до додаткових витрат, які пов`язані з особливими обставинами, та можуть бути покриті позивачкою за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача. 
Крім цього, як убачається з розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, від 20.09.2021 р. № 65400 (а.с. 58), станом на 01.09.2021 р. у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_3 . Натомість існує переплата зі сплати аліментів у сумі 70538,52 грн., розмір якої на 7342,50 грн. перевищує загальну суму понесених позивачкою витрат на лікування дочки та придбання комп`ютерної техніки, який становить 63196,02 грн. При цьому, розмір витрат, які прохає стягнути позивачка з відповідача на її користь, складають 31598,01 грн. 

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги позивачки щодо незгоди з рішенням суду не спростовують правильність вказаних висновків.
Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, постійно має заборгованість, а переплата виникла внаслідок зарахування однорідних зустрічних вимог, - на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки з довідки державного виконавця від 20.09.2021 р. за № 65400, яка проаналізована вище, чітко вбачається, що у ОСОБА_2 станом на 01.09.2021 р. відсутня заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 згідно виконавчого листа № 552/2732/16-ц, та існує переплата у сумі 70538,52 грн. При цьому, перерахунок здійснено на виконання постанови Верховного Суду від 24.03.2021 р. по справі № 552/2732/16-ц (а.с. 58-65).
Твердження ОСОБА_1 про те, що з відповідачем неможливо узгодити будь-які питання щодо утримання дитини та понесення додаткових витрат, оскільки він ігнорує її та дитину, також не спростовують правильні висновки місцевого суду про відмову у задоволенні позову.

Як вказувалося вище, додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2022 року заяву задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.
Вказане рішення також оскаржено позивачкою, яка не погоджується з розміром витрат, що стягнуті з неї на користь відповідача.
При ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції виходив із того, що вказаний розмір витрат на правничу допомогу є співмірний зі складністю справи та обсягом наданих послуг.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивачки в частині незгоди з додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2022 року про розподіл витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України  в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 р. при розгляді справи № 925/1137/19.

Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, інтереси відповідача ОСОБА_2 в районному суді представляла адвокат Остапенко І.О. на підставі ордеру серії ВІ № 1058776 та договору про надання правничої допомоги № 335 від 27.09.2021 р., відповідно до умов якого клієнт замовляє виконавцю надання правничої допомоги по захисту прав і законних інтересів у судах усіх рівнів та юрисдикцій, підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності в спорах з фізичними чи юридичними особами, на платній основі.
27.09.2021 року від ОСОБА_2 до місцевого суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведені обсяг наданої відповідачу адвокатом Адвокатського об`єднання «Аргос» Остапенко І.О., на суму 3400,00 грн. (аванс), до складу якої входять: складання відзиву на позовну заяву 5 сторінок, формування пакету документів для подання до суду, участь в судовому засіданні 28.09.2021 р.). Зазначено, що сума судових витрат, які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, становить 5000,00 грн. До відзиву надано копії розрахунку заборгованості зі плати аліментів, постанови Верховного Суду, а також копію квитанції про сплату відповідачем на користь Адвокатського об`єднання «Аргос» 3400,00 грн. за надану адвокатом Остапенко І.О. правничу допомогу (а.с. 49-67). 
Зазначені документи підтверджують факт надання відповідачу правової допомоги, її обсяг та понесені витрати. Ці документи подані з дотриманням строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Крім цього, адвокат Остапенко І.О. в ході розгляду справи у суді першої інстанції надала відзив на заяву про збільшення позовних вимог, приймала участь у судових засіданнях 28.09.2021 р. та 21.10.2021 р.
У судовому засіданні, яке відбулося 13.01.2022 р. також за участю адвоката Остапенко І.О., стороною відповідача повідомлено суд щодо розміру витрат, понесених на правничу допомогу, у сумі 8000 грн. (а.с . 68-69, 78-79, 106 -109, 111-112).
19.01.2022 р., після ухвалення рішення суду, адвокат Остапенко І.О. надала суду детальний розрахунок витрат, які поніс відповідач в суді першої інстанції, в якому також наведено перелік наданих послуг та їх вартість на загальну суму 8000,00 грн. 
Суд першої інстанції надав правильну правову оцінку вказаним документам, якими підтверджується факт надання правової допомоги відповідачу ОСОБА_2 адвокатом Остапенко І.О., її обсяг та вартість, та з урахуванням складності справи, характеру спірних правовідносин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з позивачки на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн., який є співмірний зі складністю справи та обсягом наданих послуг з правничої допомоги.

Рішення суду першої інстанції від 13.01.2022 р. та додаткове рішення від 02.02.2022 р. відповідають нормам матеріального і процесуального права, висновки місцевого суду узгоджуються з фактичними обставинами справи, які правильно встановлені судом, а також з наданими сторонами доказами, які проаналізовані вище.
Підстав для скасування рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржувані рішення районного суду без змін.

       Керуючись ст.ст.367,368, 374,375, 381- 384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивачки  ОСОБА_1 - адвоката Іванової Олени Ігорівни залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 січня 2022 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26.04.2022 р.

Головуючий суддя                                                         О.В.Чумак

Судді                                                                         Ю.В.Дряниця

                                                                               О.І.Обідіна