Дата документу 02.05.2022 Справа № 335/7292/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 335/7292/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
№ 22-ц/807/744/22                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 травня 2022 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Онищенко Е.А.
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційними скаргами Концерну «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що З 15.10.2009 по 27.05.2019 він працював в Концерні «Міські теплові мережі», в тому числі з 10.05.2016 - на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду ділянки з обслуговування та експлуатації електроустаткування енергослужби ДТТЕ.
27.05.2019 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України - у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.
17.04.2020 року комісією ГУ Держпраці у Запорізькій області було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, відповідно до якого встановлено основний діагноз: Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху І ст. (перший ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Н 90.5).
Згідно з актом хвороба виникла внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які перевищують гранично допустимі рівні, під час роботи з ремонту та обслуговування електроустаткування та відсутності юридичних підстав для переводу на іншу роботу за станом здоров`я. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: наявність на робочому місці електромонтера з ремонту та експлуатації електроустаткування Концерну «Міські теплові мережі» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів.
Висновком МСЕК від 15.06.2020 року позивачу встановлено 5% втрати професійної працездатності, встановлена третя група інвалідності безстроково. Причина втрати професійної працездатності - професійне захворювання.
Позивач вважає, що виникнення професійного захворювання у нього викликане порушенням з боку відповідача його прав та зазначає, що факт виникнення у нього професійного захворювання є травматичною ситуацією, що завдає йому моральної шкоди. Внаслідок отриманого професійного захворювання він вимушений був проходити чисельні медичні огляди, та обстеження, медико-соціальні експертні комісії тощо, що його професійне захворювання, яке виражається у послабленні слуху, викликає незручності для нього у сприйнятті інформації, спілкуванні з людьми та світом, що він відчуває дискомфорт та соромиться такої вади органів слуху.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану професійним захворюванням у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Концерн «Міські теплові мережі» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Також не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу Концерну «МТМ». У відзиві зазначав, що відповідач не надав жодного доказу, який би беззаперечно спростовував його вину у виникненні у позивача професійного захворювання. З цих підстав просив апеляційну скаргу Концерну «МТМ» залишити без задоволення, а його апеляційну скаргу задовольнити.

Концерн «МТМ» також подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . У відзиві зазначав, що позивач при працевлаштуванні був ознайомлений з умовами праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, був проінструктований з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Отже ОСОБА_1 був обізнаний про шкідливі та небезпечні фактори на робочому місяці електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування та за власним бажанням і свідомо працював за цією професією. ОСОБА_1 проходив обов`язкові медичні огляди, ніяких протипоказань, підозр щодо наявності у позивача професійного захворювання не було виявлено. З цих підстав просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню. 

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховував характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, та самого позивача, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу про прийняття на роботу від 15.10.2009р. №869 з 15.10.2009 року позивач працював в Концерні «МТМ», відповідно до наказу про переведення на іншу роботу від 06.05.2016р. №374 з 10.05.2016р. позивач займав посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду ділянки обслуговування та експлуатації електроустаткування енергослужби ДТТЕ Філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району. Наказом від 27.05.2019р. №545 про припинення трудового договору у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (п.2 ст. 40 КЗпП) позивач був звільнений з Концерну «МТМ». Загальний стаж роботи на підприємстві складає 9 років 7 місяців.
За даними інформаційної довідки ГУ Держпраці у Запорізькій області про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13.01.2020 року (п.п. 7,8,9), ОСОБА_1 з 25.04.2003р. по 09.10.2009р. (6 років 6 місяців) працював у ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», на робочому місці були наступні шкідливі фактори виробництва: луги їдкі, шум. Час дії хімічних речовин на робочому місці -80%, шуму-100%, рівень шуму на робочому місці електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху пиловловлювання і виробництва фтористих солей встановлений 88.1дБА при ГДР - 80дБА, перевищення на 8.1дБА.

На робочому місці електромонтера з ремонту та обслуговуванню електроустаткування філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району, згідно атестації робочих місць, встановлений рівень шуму у 2009р. 82дБа при ГДР - 80 дБА, перевищення на 2 дБА, встановлений рівень шуму у 2014р. 83дБа при ГДР - 80 дБА, перевищення на 3 дБА в опалювальний період з жовтня по квітень.

17.04.2020 року комісією ГУ Держпраці у Запорізькій області був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 (далі - Акт).

а даними Акту при зверненні позивачем до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради Клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва НАМН України» позивачу встановлено основний діагноз хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху І ст. (першого ст.), позивач має супутні діагнози.

Відповідно до п. 18 Акту причиною виникнення професійного захворювання: є наявність на робочому місці електромонтера з ремонту та обслуговуванню електроустаткування філії Концерну «Міські теплові мережі» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів: на дільниці з обслуговування та експлуатації електроустаткування енергослужби ДТТЕ - шуму - 80,4-83 дБА при гранично-допустимому рівні - 80 дБА.

Висновком МСЕК від 15.06.2020 року позивачу встановлено 5% втрати професійної працездатності, встановлена третя група інвалідності безстроково. Причина втрати професійної працездатності - професійне захворювання.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції врахував глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, встановлення йому третьої групи інвалідності, а також принцип розумності і справедливості.

Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 грудня2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, а саме щодо визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права, визначена судом першої інстанції сума на відшкодування моральної шкоди не суперечить принципам розумності та справедливості з урахуванням фактичних обставин справи. 

Доводи апеляційної скарги Концерну «МТМ» щодо недоведеності позивача спричинення йому моральної шкоди є безпідставними, оскільки спричинення навіть фізичного болю, очевидно свідчить про моральні страждання потерпілої особи. При цьому, оскільки компенсація моральної шкоди відбувається на емоційному рівні людської свідомості, то розмір такої компенсації повинен бути достатнім, щоб викликати у потерпілого, або дозволити йому отримати у майбутньому позитивні емоції такої глибини і сили, які здатні у повному обсязі компенсувати, врівноважити ті негативні відчуття і переживання, в яких полягає моральна шкода, в межах її доведеності перед судом.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Концерну «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 2 травня 2022 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               Е.А. Онищенко