Справа № 447/2151/19                                Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М. 
Провадження № 22-ц/811/141/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       26 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Ніткевича А.В. 
                                               суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
                               секретаря Матяш С.І.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритму судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 червня 2021 року в складі судді Карбовніка І.М. в справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 ,   ТзДВ "Страхова компанія "Гардіан" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
встановив:
У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Вимоги обґрунтовані тим, що 16 червня 2019 року о 22.05 год. в селі Крупське по вулиці Львівській Миколаївського району Львівської області відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі Рassat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення із автомобілем марки «SKODA» моделі «Осtavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження.
За результатом ДТП порушено кримінальне провадження № 12019140250000248 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке поставною слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області від 03.07.2019 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки тілесні ушкодження, що отримані ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 внаслідок ДТП відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 28.08.2019 у справі № 447/1870/19 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_3 закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
У крові ОСОБА_3 , відібраній відразу після ДТП, виявлено етиловий спирт в кількості 1,07% (проміле), що підтверджено висновком експерта № 2341/2019-т від 25.06.2019.
Згідно висновку експерта № 7921 від 11.09.2019 вартість матеріального збитку, завдана внаслідок ДТП 16.06.2019 становить 263 074, 31 гривні 31 коп. 
Крім цього, внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 понесено додаткові збитки, а саме: 3992, 17 гривні 17 коп. на купівлю медичних препаратів, 2400, 00 гривень за послуги евакуатора по транспортуванню власного автомобіля на арешт-майданчик у АДРЕСА_1 , 1100, 00 гривень 20.08.2019 за послуги евакуатора, слюсарні роботи, 970 гривень стоянка на арешт-майданчику у м. Миколаєві, вул. Львівське шосе, 1 Львівської області, 3000, 00 гривень - послуги експерта по оцінці вартості матеріального збитку, завданої внаслідок ДТП 16.06.2019.
Таким чином, внаслідок ДТП, спричиненого протиправними діями ОСОБА_3 , позивачу завдано збитки (майнову шкоду) в розмірі 274536,48 грн. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3  застрахована у ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6729329, ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - двісті тисяч; за шкоду, заподіяну майну - сто тисяч.
Окрім матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_3 позивачу та його дітям також завдано немайнові втрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у їхньому житті, які оцінюють в розмірі по 20 000, 00 грн. на одного потерпілого.
Оскільки у добровільному порядку завдану шкоду не відшкодовано, просив стягнути з ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» в його користь майнову шкоду в розмірі 100 000,00 грн. завдану внаслідок ДТП, моральну шкоду та стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 174536, 48 грн. завдану внаслідок ДТП, стягнути солідарно з відповідачів судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. 
07.04.2021 позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про відмову від позовних вимог до відповідача ТзДВ «СК «Гардіан», у з`язку з тим, що останнім 06.04.2021 здійснено відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 02 червня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 163074 гривні 31 коп., 3992,17 гривні 17 коп. витрат на купівлю медичних препаратів, 2400,00 гривень витрат за послуги евакуатора по транспортуванню автомобіля на арешт-майданчик у м. Миколаїв, вул. Львівське шосе, 1 Львівської області, 1100, 00 гривень витрат за послуги евакуатора, слюсарні роботи, 970 гривень стоянка на арешт-майданчику у м. Миколаєві, вул. Львівське шосе, 1 Львівської області, 3000,00 гривень - послуги експерта по оцінці вартості матеріального збитку, завданої внаслідок ДТП 16.06.2019 р., а всього разом 174 536 гривень 48 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1745 гривень 36 коп. та витрати на правничу правову допомогу у розмірі 20000 гривень.  
Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_4 , з рішеннями не погоджується, вважає, що таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що у позивача відсутня правова підстава для звернення до суду з даними позовними вимогами, оскільки позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу, довіреності від власника на представництво інтересів не має.
Крім цього, згідно із постановою суду, потерпілі за наслідками ДТП відсутні, при цьому всі підстави щодо вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди в позовній заяві пов`язані з позбавленням можливості використання автомобіля, а також витратами на медикаменти, а згідно із медичними виписками потерпілі мали легкі телесні ушкодження.
Окремо зазначає, що розрахунок завданої матеріальної шкоди проведено не об`єктивно, розмір завданих збитків значно завищено.
Зокрема, покликаючись на висновки експертиз щодо визначення матеріального збитку та вартості автомобіля на час ДТП, зазначає, що невідомим є коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу та інтенсивність його експлуатації.
Так, згідно висновку експерта № 7921 від 11.09.2019 ринкова вартість автомобіля Шкода Октавія реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 16.06.2019 становила 263074,31 грн., що за цим же висновком дорівнює вартості матеріального збитку, вартість пошкодженого автомобіля 43906,70 грн. Зазначає, що експертом не вказано про фізичну зношеність автомобіля.
Звертає увагу, що із сайту продажів аналогічних автомобілів в Україні, середня вартість таких авто в ідеальному стані та з невеликим пробігом становить 218500 грн.
Таким чином, різниця між висновком експерта та ідентичним автомобілем в ідеальному стані становить 45000 грн., як наслідок позивачем недобросовісно завищено вартість спричиненого збитку.
Крім цього, така експертиза проводилася за відсутності відповідача, що є порушенням Методики.
Звертає увагу на пошкодження автомобіля, які є частковими, при цьому позивач хоче відшкодування вартості цілого автомобіля, відновлювана вартість якого є набагато вищою від середньої ціни такого автомобіля.
Частина вказаних позивачем додаткових збитків не підтверджена відповідними доказами, відтак відсутня правова підстава для їх стягнення.
Зазначає, що суд не розглянув клопотання про виклик експерта, обставини, які б могли вплинути на розгляд справи не з`ясував.
Також не погоджується із висновком суду про стягнення витрат на правову допомогу, які вважає завищеними та неспівмірними із складністю справи.
Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 червня 2021 року.
09.02.2022 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на те, що відповідач не заперечує того факту, що ДТП трапилося із його вини, а також наявність правових підстав для заявлення відповідного позову, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому із ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
При цьому, суд врахував, що вартість матеріального збитку завдана власнику автомобіля «SKODA Осtavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження у ДТП що мало місце 16.06.2019, у зв`язку з економічною недоцільністю його відновлення, визначається у розмірі ринкової вартості цього автомобіля на момент пошкодження, яка згідно висновку експерта становила 278830,35 грн. 
Також суд зазначив, що позовні вимоги в частині відшкодування витрат на купівлю медичних препаратів, за послуги евакуатора по транспортуванню автомобіля на арешт-майданчик, слюсарні роботи, стоянку на арешт-майданчику, послуги експерта по оцінці вартості матеріального збитку, завданої внаслідок ДТП пілягають до задоволення, оскільки такі є у безпосередньому причинному зв`язку між винними діями відповідача та наслідками, що настали та підтвердженні належними доказами у справі.
Крім цього, врахувавши розподіл судових витрат, суд стягнув з відповідача витрати на правничу правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Судом встановлено такі юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.
16 червня 2019 року о 22.05 год. в селі Крупське на вулиці Львівській Миколаївського району Львівської області відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі Рassat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення із автомобілем марки «SKODA» моделі «Осtavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_7 , внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження.
Поставною слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області від 03.07.2019 кримінальне провадження № 12019140250000248 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. При судово-токсикологічній експертизі крові гр. ОСОБА_3 , 1999 р.н. виявлено етиловий спирт в кількості - 1,07 проміле, спиртів у крові ОСОБА_1 не виявлено (т. 1 а.с. 22-24).
Постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 28.08.2019, справа № 447/1870/19, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_3 закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
Постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили.
Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.06.2019, а також вина відповідача  ОСОБА_3 у цій ДТП, визначені відповідним судовим рішенням, відтак в силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.
Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «SKODA» моделі «Осtavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником такого є ОСОБА_8 , при цьому позивач здійснював керування транспортним засобом за наявності посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційного документа на транспортний засіб, тобто на відповідній правовій підставі, як це вимагають ПДР (п.п. 2.1, 2.2) (т. 1 а.с. 11).
Як роз`яснено у п. 13 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року (далі - Постанови Пленуму ВССУ №4), враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно з вини третіх осіб завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що у позивача відсутня правова підстава для звернення до суду з даним позовом, оскільки він не є власником пошкодженого транспортного засобу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.
За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Тобто, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням
Таким чином, право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3   на час настання ДТП застрахована у ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан», що підтверджується копією поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6729329, ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - двісті тисяч, за шкоду, заподіяну майну - сто тисяч (т. 1 а.с. 35).
Як зазначає позивач, 06.04.2021 ТзДВ «Страхова компанія «Гардіон», як страховик винної особи здійснило відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, відтак з врахуванням принципу диспозитивності, виключною правовою проблемою у даних правовідносинах є встановлення наявності чи відсутності підстав для покладення на відповідача, як винну особу, обов`язку сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (т. 2 а.с. 18-19).
Згідно із висновком експерта № 7921 за результатами автотоварознавчої експертизи від 11.09.2019, яка проведена за зверненням ОСОБА_1 , ринкова  вартість  автомобіля «SKODA Осtavia»   реєстраційний   номер НОМЕР_2 ,   без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП 16.06.2019 (до ДТП), становила 263074,31 грн.
При цьому, вартість матеріального збитку завдана власнику автомобіля «SKODA Осtavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження в ДТП 16.06.2019 дорівнює його вартості на момент пошкодження і становить 263074,31 грн.
У висновку також зазначено вартість автомобіля у пошкодженому стані, а також розмір відшкодування завданої шкоди з врахуванням фізичного зносу транспортного засобу, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині (т. 1 а.с. 46-75).
До висновку додано відповідну ремонтну калькуляцію (а.с. 76-83).
Відповідач, як винна особа, заперечуючи позовні вимоги, зокрема не погоджується із розміром відшкодування, який присуджений судом першої інстанції.
Так, з метою об`єктивного розгляду справи, суд першої інстанції задовольнив клопотання представника відповідача та призначав у даній справі судову авто товарознавчу експертизу, де суд попередив експертів про кримінальну відповідальність, яка передбачена статтями 384, 385 КК Укераїни та на вирішення останніх поставив відповідні запитання, які були запропоновані стороною відповідача (т. 1 а.с. 139, 151).
Згідно із висновком експерта № 75 за результатами судової автотоварознавчої експертизи від 03.08.2020 ринкова вартість автомобіля «SKODA Осtavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виходячи з даних, які можливо встановити з представлених судом   матеріалів цивільної справи, в цінах на дату ДТП - 16 червня 2019 року, становила: 278830,35 грн.
Вартість матеріального збитку завдана власнику автомобіля «SKODA Осtavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження в ДТП 16.06.2019, у зв`язку з економічною недоцільністю його відновлення,  визначається у розмірі ринкової вартості цього автомобіля на момент пошкодження, яка на 16 червня 2019 року становила 278830,35 грн. (т. 1 а.с. 161-171).
Також експертом складено ремонтну калькуляцію (т. 1 а.с. 173-176).
Іншими словами, згідно висновків обох експертиз, вартість матеріального збитку, завдана пошкодженням автомобіля «SKODA Осtavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження в ДТП 16.06.2019, у зв`язку з економічною недоцільністю його відновлення,  визначалася розміром ринкової вартості цього автомобіля на момент пошкодження.
Відповідний експертно визначений розмір матеріального збитку відповідачем не спростований, інший суду не представлений.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.
Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України).
Колегія суддів виходить з того, що підстав для відхилення судом висновків експертів сторона відповідача не навела, відтак, апеляційний суд погоджується із місцевим судом та враховує вартість матеріального збитку, який завданий позивачу, згідно висновку експерта № 7921 за результатами автотоварознавчої експертизи від 11.09.2019 та становить 263074,31 грн., що зокрема є меншим ніж вартість визначена висновком № 75 за результатами судової автотоварознавчої експертизи від 03.08.2020.
В свою чергу, у ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. 
Так, статтями 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.
Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
Наведене вище дає підстави дійти висновку, що спеціальні норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Натомість, як зазначено вище предметом розгляду є вимоги пред`явлені позивачем не до страховика, а до ОСОБА_3 , як винної особи та обґрунтовані тим, що потерпілий має право на відшкодування всього розміру шкоди, який належним чином розрахований та не може бути у повній мірі відшкодований страховиком.
Відповідано до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, у такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. 
Збитки – це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Тлумачення статті 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. 
Відтак, з врахуванням цієї умови відбувається наступний розподіл тягаря доказування, а саме позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Колегія суддів виходить з того, що відповідний розрахунок відповідачем не спростований, інший не запропонований, тому усі доводи у цій частині є безпідставними.
Таким чином, враховуючи обставини спірних правовідносин, факт встановленої вини відповідача у таких та те, що страховик завдавача шкоди виплатив позивачу страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності, колегія суддів приходить переконання, що позовні вимоги про стягнення 163 074,31 грн. матеріальної шкоди з відповідача, як різниці між вартістю відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу та виплаченим страховим відшкодуванням, є підставними, а відповідні висновки суду обґрунтованими.
Крім цього, оскільки позовні вимоги в частині відшкодування витрат на купівлю медичних препаратів, за послуги евакуатора по транспортуванню автомобіля на арешт-майданчик, слюсарних робіт, стоянку на арешт-майданчику, послуги експерта по оцінці вартості матеріального збитку, завданої внаслідок ДТП є у безпоседньому причинному зв`язку із винними діями відповідача та наслідками, що настали, підтвердженні належними доказами у справі, колегія суддів погоджується з висновками суду про необхідність також задоволення таких вимог, при цьому такі не спростовані належними та допустимими доказами зі сторони відповідача.
В свою чергу, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Види судових витрат визначені ст. 133 ЦПК України.
До таких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, колегія суддів враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Як слідує з апеляційної скарги, відповідач не погоджується із висновком суду про стягнення витрат на правову допомогу, при цьому такі доводи обґрунтовує виключно тим, що такі є завищеними та неспівмірними із складністю справи.
Стороною позивача долучено Договір про надання правової допомоги від 10.10.2019, згідно з яким інтереси позивача представляв адвокат Ратич Т.М., а загальна вартість договору становила 20 000 грн. (т. 2 а.с. 22-24).
Враховуючи те, що витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн., на переконання колегії суддів, є дійсно неспівмірними із складністю даної справи, її тривалістю та наданим адвокатом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), розмір таких витрат не відповідає критерію реальності, розумності їхнього розміру, відтак колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 20000 грн. до 10000 грн., що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги із зміною оскаржуваного рішення у відповідній частині.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 – задовольнити частково. 
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 червня 2021 року– змінити в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу правову допомогу, зменшивши розмір стягнення з 20000 гривень до 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 липня 2022 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк