ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 677/1405/18
Провадження № 22-ц/4820/170/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування в частині передачі у власність земельної ділянки, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування рішення про державну реєстрацію прав, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року (суддя Вознюк Р.В.).
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування в частині передачі у власність земельної ділянки, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування рішення про державну реєстрацію прав.
В обґрунтування позову зазначав, що 16.08.1976 ним придбано недобудований будинок в с. Щиборівка Красилівського району. Згідно з даними земельно-кадастрового обліку Щиборівської сільської ради за 1981-1982 роки за вказаним будинковолодінням була закріплена присадибна земельна ділянка площею 0,06 га, з яких 0,03 га - під будівлями та спорудами та 0,03 га під багаторічними насадженнями (садом). 
Із південної та південно-західної сторони зазначені будинковолодіння та земельна ділянка межували із будинковолодінням та земельною ділянкою ОСОБА_3 , що знаходяться по АДРЕСА_1 (довжина межі близько 28 метрів); із північної та північно-західної сторони - із земельною ділянкою ОСОБА_4 (довжина межі 22 метри); а із північно-східної сторони - із земельною ділянкою ОСОБА_5 (довжина межі 41 метр).
У 1989 році, як зазначає позивач, ОСОБА_3 самовільно змістив південно-західну межу між їхніми земельними ділянками в бік земельної ділянки позивача, чим захопив земельну ділянку площею 0,03 га під садом, яка межувала із земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Надалі рішенням Щиборівської сільської ради ХXIV скликання від 23.03.2004 №4 ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку в розмірі 0,2671 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,0171 га для ведення особистого підсобного господарства, до складу якої також була включена частина земельної ділянки, що перебувала у користуванні позивача. На підставі зазначеного рішення 20.01.2009 видані державні акти на право приватної власності на земельні ділянки. Загальна плоша земельних ділянок склала 0,2683 га.
Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування перейшло до його дочки ОСОБА_2 .
На думку позивача, рішення сільської ради про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки є незаконним, оскільки частина спірної земельної ділянки не перебувала у законному користуванні ОСОБА_3 , а тому не могла передаватись йому у власність, як така, що перебувала в його користуванні без розроблення, погодження та затвердження проекту її відведення. Крім того, вказував, що акт погодження меж земельної ділянки ним не підписувався, а наявний в ньому підпис вчинений іншою невідомою особою. Також позивач зазаначав, що ОСОБА_3 було незаконно приватизовано землі загального користування, а саме: проїзд від вулиці Жовтневої до Садової , який межував з належною позивачу земельною ділянкою, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсними: рішення Щиборівської сільської ради ХXIV скликання від 23.03.2004 № 4 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,2671 га; державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 6822789500 01 006 0005, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, серії ЯЕ № 053797; державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0183 га, кадастровий номер 6822789500 01 006 0006 для ведення особистого селянського господарства, серії ЯЕ № 053798; свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-990 та 2-988, видані 28.05.2014 на ім`я ОСОБА_2 на вищезазначені земельні ділянки та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.05.2014 №№ 13372103, 13374530 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки.
Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права. Вказує, що судом помилково не враховано, що із внесенням до погосподарської книги Щиборівської сільської ради запису про належність позивачу на праві користування земельної ділянки, площею 0,06 га по АДРЕСА_2 він набув право користування нею, яке у встановленому законом порядку не змінювалось, частина цієї земельної ділянки із його користування не вилучалась і таке право належить йому по сьогоднішній день. Суд не застосував до спірних правовідносин положення ч. 5 ст. 20, ч. 1, 2 ст. 25 ЗК УРСР, Декрету КМУ від 20.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», внаслідок чого ухвалив неправильне рішення. Таким чином, як вважає скаржник, оскільки передана ОСОБА_3 частина належної позивачу земельної ділянки із його користування у встановленому законом порядку не вилучалась, а фактично самовільно захоплена відповідачем, рішення органу місцевого самоврядування та видані на підставі такого рішення державні акти на право власності ОСОБА_3 на дану земельну ділянку суперечать вимогам ч. 5 ст. 116 ЗК України та є незаконними. Про самовільне зайняття ОСОБА_3 частини земельної ділянки, на думку скаржника, свідчить також і безпідставне та значне збільшення площі земельної ділянки, яка ним приватизувалась, а саме з 0,22 га до 0,2671 га. Відповідно, на думку скаржника, причиною такого збільшення є самовільне захоплення частини належної йому земельної ділянки та земельної ділянки загального користування. Крім того, вказує, що він не погоджував меж земельної ділянки, яку приватизовував ОСОБА_3 . Вказані обставини не були судом першої інстанції взяті до уваги про ухваленні рішення.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Учасники справи до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. До апеляційного суду від представників учасників справи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , сільського голови Щиборівської сільської ради Болюха І.Д. надійшли заяви про слухання справи у відсутності сторін та їх представників.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.1994 рішенням 16 сесії Щиборівської сільської ради ХXI скликання «Про розгляд заяв громадян сільської ради» надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_3 площею 0,22 га, в тому числі 0,13 га - рілля, 0,04 га багаторічні насадження, 0,03 га - під дворами та будівлями (а.с. 7).
23.03.2004 рішенням Щиборівської сільської ради ХXIV скликання № 4 «Про часткові зміни розміру земельних ділянок громадян, які виявлені результаті виконання топотрафо-геодезичиих робіт і кадастрових зйомок проектно-виробничим бюро відділу земельних ресурсів з посвідченням державними актами» передано у власність ОСОБА_3 земельні ділянки в с. Щиборівка загальною площею 0,2671 га, із яких: 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,0171 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 7 на звороті).
24.12.2003 було складено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки, що знаходиться у приватній власності (користуванні), згідно з яким спірні питання зі сторони суміжніх землеволодільців відсутні. В графі «представники суміжних землеволодільців (землекористувачів)» зазначено прізвище ОСОБА_1 та зображено підпис (а.с. 8 на звороті).
Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи №191п від 22.09.2015, проведеної в рамках кримінального провадження, підпис в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки від 24.12.2003, зафіксований в графі «Представники суміжних землеволодільців (землекористувачів)» напроти прізвища « ОСОБА_1 », виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 14-16).
На підставі рішення Щиборівської сільської ради ХXIV скликання № 4 від 23.03.2004 ОСОБА_3 20.01.2009 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 6822789500:01:006:0005, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0183 га, кадастровий номер 6822789500:01:006:0006, цільове призначення - для особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті спадщину прийняла його дочка ОСОБА_2 , в тому числі і земельні ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 6822789500:01:006:0005, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0,0183 га, кадастровий номер 6822789500:01:006:0006, цільове призначення - для особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
28.05.2014 державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори Тиховською В.В. видано ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2014 серії НАА № 333677, реєстровий № 2-988, та від 28.05.2014 серії НАА № 333678, реєстровий № 2-990 (а.с. 62-70) .
Крім того, відносно позивача встановлено, що 16.08.1976 згідно з договором купівлі продажу, посвідченим секретарем Щиборівської сільської ради Волянським Ф.М., реєстровий № 23, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_9 недобудований будинок в с. Щиборівка Красилівського району (а.с. 13).
Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 24.03.1988 ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими спорудами під АДРЕСА_2 (а.с. 12).
Згідно з довідкою виконкому Щиборівської сільської ради від 20.05.1981 за ОСОБА_1 рахується погосподарський номер 108, площа присадибної ділянки 0,06 га (а.с. 8).
28.12.1993 рішенням 15 сесії Щиборівської сільської ради ХXI скликання «Про приватизацію земельних ділянок» надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,03 га - під дворами та будівлями (а.с. 51).
Відповідно до виписки з погосподарського обліку, виданої виконкомом Щиборівської сільської ради № 625 від 22.06.2015, за 1980-2015 роки за домогосподарством в АДРЕСА_2 рахується така площа земельної ділянки: 1980 рік - 0,01 га, з 1981 року по 1982 рік - 0,06 га, з 1983 року по 1991 рік - 0,01 га, з 1992 року по 2013 рік - 0,03 га, з 2014 року і по даний час - 0,0454 га (а.с. 18).
11.03.2015 державним реєстратором Конусь А.В. реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції Хмельницької області зареєстровано за № 4933107 право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0454 га, кадастровий номер 6822789500:01:006:0079, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 50).
Частиною 1 та 2 статті 153 ЗК України, визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. 
Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 цього Кодексу).
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». 
Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».
Звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав, позивач вказував, що за рішенням органу місцевого самоврядування передано ОСОБА_3 у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, в які входить частина земельної ділянки, якою користувався позивач, та до яких ввійшла частина земель загального користування, що порушує права позивача як землекористувача. 
Разом з тим, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів набуття ОСОБА_3  права власності на земельні ділянки за рахунок частини земельної ділянки, яка перебувала в користуванні позивача, та за рахунок землі загального користування, яка не підлягає приватизації, і перешкод у здійсненні права користування ними. Відповідно, відсутні підстави стверджувати про порушення його прав.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не довів наявність у нього власного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу щодо спірних земельних ділянок як обов`язкової передумови реалізації права на судовий захист, а тому обгрунтовано відмовив у задоволенні позову. 
Посилання у апеляційній скарзі на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права є необґрунтованими, оскільки факт порушення прав позивача під час розгляду справи не підтвердився та останнім не був доведений, у зв`язку з чим суд першої інстанцій правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та обґрунтовано відмовив у позові.
Крім того, не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що він не погоджував меж земельних ділянок, які передавались у власність ОСОБА_3 , з огляду на те, що підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. 
Інші доводи апеляційних скарг не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом у даній справі.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 червня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                        І.В. П`єнта

Судді:                                                                        А.П. Корніюк

       О.І. Талалай