СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року                             м. Харків                Справа № 922/6658/15  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Фоміна В.О.,
за участю секретаря судового засідання: Семенова О.Є.,
за участю представників сторін:
від боржника (апелянта-1): Селіванов М.В., за довіреністю б/н від 19.10.2021;
від АТ "Креді Агріколь Банк" (апелянта-2): Тіхоміров О.Б., за довіреністю №10200/13 від 14.01.2016;
від ОСОБА_1 (власника майна): Котляр А.О., ордер серія АХ № 1084375 від 02.01.2022;
ліквідатор боржника: Сасіна К.О., свідоцтво №126 від 06.02.2013;
інші учасники справи про банкрутство: не з`явились;
розглянувши апеляційні скарги:
1) Фізичної особи-підприємця Мкртчяна Сергія Артушевича, м. Харків  (вх. №3756 Х/2),
2) Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк", м. Київ (вх. № 3868 Х/2),
на ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 (повний текст складено 29.11.2021) у справі №922/6658/15 (суддя Усатий В.О.), 
за заявою боржника Фізичної особи-підприємця Мкртчяна Сергія Артушевича, м. Харків,
про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

05.07.2017 до Господарського суду Харківської області надійшла заява боржника - Фізичної особи-підприємця Мкртчяна Сергія Артушевича (надалі – ФОП Мкртчяна С.А.) про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх. №21902), в якій заявник просив суд визнати за ним право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху № № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,3 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу № 1-7, загальною площею 221,3 кв.м., в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та витребувати вищевказані об`єкти нерухомого майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.11.2017 у справі №922/6658/15 відмовлено у задоволенні заяви боржника про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх. № 21902 від 05.07.2017) у повному обсязі.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 апеляційну скаргу ФОП Мкртчяна С.А. задоволено; ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.11.2017 у справі №922/6658/15 скасовано та прийнято нове рішення, яким задоволено заяву боржника про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх. № 21902 від 05.07.2017); визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху (№ № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, З0, 32, 32а загальною площею 234,2 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу № 1-7 загальною площею 221,3 кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нежитлові приміщення цокольного поверху: № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а      загальною      площею 234,2 кв.м. та нежитлові приміщень підвалу № 1-7 загальною площею 221,3 кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Верховного Суду від 19.07.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 до якої приєдналася ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі № 922/6658/15 задоволено; постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі №922/6658/15 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.11.2017 у справі №922/6658/15 скасовано; справу №922/6658/15 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
На виконання вказівок суду касаційної інстанції при новому розгляді справи суд першої інстанції залучив до участі у справі переможця аукціону (ТОВ "ГВП"), діючого власника нерухомого майна ( ОСОБА_1 ) та іпотекодержателя об`єктів нерухомості (первісного ОСОБА_3 та її правонаступника ОСОБА_4 ). Водночас боржник клопотанням (вх. 6979 від 09.11.2021) уточнив свої вимоги, виключивши вимогу про визнання права власності на майно та остаточно просив суд витребувати спірне майно з незаконного володіння ОСОБА_1 . 
За результатами нового розгляду справи ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у задоволенні заяви боржника (вх. 21902 від 05.07.2017), поданої з урахуванням клопотання (вх. 6979 від 09.11.2021) про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь              ОСОБА_2 нежитлових приміщень цокольного поверху № № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,3 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу  № 1-7, загальною  площею  221,3 кв.м.,  в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовлено.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, ФОП Мкртчян С.А. звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/6658/15 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву боржника про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння задовольнити.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на  неправильне застосуванням господарським судом першої інстанції норм матеріального, а також неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів зазначає наступне:
- захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України;
- задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними;
- власник з дотриманням вимог ст.ст. 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача;
- для витребування майна оспорювання ланцюга договорів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав;
- з посиланням на наведене та норми цивільного законодавства апелянт стверджує, що встановлений постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у цій справі юридичний факт незаконності аукціону з продажу спірного нерухомого майна через порушення ліквідатором та організатором аукціону процедури і порядку його проведення, зокрема без належного повідомлення власника майна (боржника), свідчить про те, що таке майно вибуло поза волею законного власника ( ОСОБА_2 ), що є підставою для витребування майна на користь останнього в силу положень ч.ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України, оскільки діючий власник майна ОСОБА_1 у такому разі не набув право власності на майно відповідно до ст. 330 ЦК України;  
- крім того, скаржник посилається на помилковість висновку господарського суду першої інстанції щодо неефективності обраного ним способу захисту порушеного права – із застосуванням норм ст.ст. 387, 388 ЦК України, оскільки внаслідок реалізації на аукціоні (результати якого визнано у судовому порядку недійсними) нерухомість банкрута перейшла у власність ТОВ "ГВП" (з яким договір купівлі-продажу визнано недійсним), а в подальшому таке майно перейшло у власність діючого власника ОСОБА_1 , тому належним способом захисту прав боржника у цьому випадку є саме витребування майна з чужого незаконного володіння у останнього власника (ст. 388 ЦК України), тобто у ОСОБА_1 ; 
- також апелянт вважає, що за встановлених у цій справі обставин будь-яка добросовісна особа могла дійти висновку про сумнівність в юридичній чистоті договору купівлі-продажу, що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_1 не виявив обережність та розумну обачність при купівлі майна, відтак його не можна визнати добросовісним набувачем у якого неможливо витребувати це майно та відсутні підстави для висновку, що витребування майна у ОСОБА_1 призведе до порушення майнових прав такої особи;     
- з наведених підстав, на переконання апелянта, вимоги заяви боржника про витребування спірного нерухомого майна з власності ОСОБА_1 є обґрунтованими та правомірними, а відтак безпідставно не були задоволені місцевим господарським судом.

Разом з тим, кредитор - Акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" також не погодився з ухвалою місцевого суду та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/6658/15 та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви боржника про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. 
Обґрунтовуючи доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, Банк посилається на наступні обставини:
- боржник не мав своєї волі на відчуження спірного нерухомого майна та не мав можливості будь-яким чином впливати на порядок, умови та інші фактори організації та проведення аукціону, проведеного 22.09.2016 ТБ "Універсальний Торговий двір" щодо реалізації спірного майна; 
- в судових рішеннях у даній справі, які набрали законної сили, було встановлено наявність численних порушень під час організації та проведення другого повторного аукціону від 22.09.2016 з продажу цілісного майнового комплексу фізичної особи ОСОБА_2 , що є підставами для визнання їх недійсними;
- вищенаведені обставини справи підтверджують, що реалізоване нерухоме майно вибуло з володіння банкрута незаконно та не з його волі, що відповідно до приписів ст. 388 ЦК України є підставою для витребування такого майна на користь законного власника (боржника) з метою його включення до складу ліквідаційної маси;
- господарський суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні заяви   ОСОБА_2 , не рівноцінно визначив баланс інтересів боржника, кредиторів та діючого власника нерухомого майна, оскільки у даному випадку майно вибуло із власності боржника поза його волею, при цьому, зазначені об`єкти нерухомого майна є єдиним майном боржника, яке може увійти до ліквідаційної маси та від реалізації якого можливо задовольнити вимоги кредиторів, зокрема АТ "Креді Агріколь Банк"  та зменшення боргового зобов`язання боржника.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 задоволено заяву суддів Східного апеляційного господарського суду Лакізи В.В. та Плахова О.В. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ФОП Мкртчяна С.А. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/6658/15 задоволено; матеріали апеляційної скарги у справі №922/6658/15 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 ГПК України.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2021, у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід суддів для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Фоміна В.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Мкртчяна С.А. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/6658/15; встановлено учасникам судового процесу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами його надсилання іншим учасникам в порядку ст. 263 ГПК України до 10.01.2022; призначено справу до розгляду на 07.02.2022 о 11:30 год.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 поновлено АТ "Креді Агріколь Банк" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/6658/15; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; об`єднано апеляційні скарги ФОП Мкртчяна С.А. (вх.№3756 Х/2) та АТ "Креді Агріколь Банк" (вх.№3868 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/6658/15 в одне апеляційне провадження і призначено їх до спільного розгляду на 07.02.2022 о 11:30 год. 
04.01.2022 на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ФОП Мкртчяна С.А., в якому залучений судом діючий власник спірного нерухомого майна заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін. Вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, оскільки діючий власник                ОСОБА_1 набув зазначені об`єкти нерухомості за відплатним договором (у встановленій законом формі договору) за реальні кошти та у продавця, який мав повний обсяг повноважень щодо відчуження спірного майна, тобто майно знаходиться у його власності на законних підставах.  При цьому, діючий власник ОСОБА_1 станом на момент набуття у власність об`єктів нерухомості проявив необхідну та залежну від нього обережність і обачність для з`ясування правомочностей власника нерухомості, діяв добросовісно та розумно, а також об`єктивно не міг передбачити будь-яких негативних наслідків після набуття у встановленому законом порядку права власності на вказане нерухоме майно. Щодо аргументів апеляційної скарги про низьку ціну продажу спірної нерухомості, то ОСОБА_1 зазначає, що вказане майно продавалося на аукціоні на виконання судового рішення та в спеціальній процедурі банкрутства, вартість майна була ринковою та визначалася спеціальним суб`єктом оціночної діяльності, який мав відповідну ліцензію, а організатором аукціону був відповідний арбітражний керуючий, який має визначені законом повноваження. Тобто, покупець майна будь-якого впливу на ціну не мав та не міг мати. Сам по собі факт привабливості ціни не може вказувати на те, що у ОСОБА_1 мали б виникати будь-які сумніви в належності права власності у першого покупця ТОВ "ГВП" та протиправності дій ліквідатора боржника або будь-яких інших осіб, адже жодних заборон, арештів, обмежень та прав третіх осіб щодонерухомого майна на момент його придбання ОСОБА_1 не існувало.   
07.02.2022 на адресу апеляційного суду від ліквідатора ФОП Мкртчяна С.А. – арбітражного керуючого Сасіної К.О. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №922/6658/15 до 21.02.2022 о 14:30 год.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 21.02.2022 присутні представники апелянтів - ФОП Мкртчяна С.А., АТ "Креді Агріколь Банк" та ліквідатор боржника Сасіна К.О. підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг, просили скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви боржника про витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння.
Присутній у судовому засіданні 21.02.2022 представник власника майна – Швецова А.А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити оскаржувану ухвалу без змін. 
Уповноважені представники інших учасників справи про банкрутство у судове засідання апеляційної інстанції 21.02.2022 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі сторони були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у даному судовому засіданні за відсутності представників інших учасників справи про банкрутство, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників скаржників, ліквідатора та діючого власника спірного нерухомого майна, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець Мкртчян Сергій Артушевич (код НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ) звернувся до Господарського суду Харківської області із заявою про порушення справи про банкрутство в порядку ст.ст. 90, 91 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.01.2016 порушено провадження у справі №922/6658/15 про банкрутство ФОП Мкртчяна С.А. та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Постановою Господарського суду Харківської області від 28.01.2016 ФОП Мкртчяна С.А. визнано банкрутом та відкрито  ліквідаційну  процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Сасіну К.О., яку зобов`язано в строк до 28.01.2017  виконати  ліквідаційну  процедуру, надати суду обґрунтований звіт про  виконану роботу, всі докази, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури.
В процесі проведення ліквідаційної процедури ліквідатором ФОП Мкртчян С.А. арбітражним керуючим Сасіною К.О. було проведено інвентаризацію майна боржника, за результатами якої виявлено майно, що належить ФОП Мкртчян С.А. на праві власності, зокрема: нежитлові приміщення цокольного поверху: №13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,3 кв.м та нежитлові приміщення підвалу №1-7, загальною площею 221,3 кв.м в літ. "А-4", загальною площею 455, 6кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 14. 
Вказане майно, на підставі Договору наступної іпотеки №1634/2008-3 від 16.05.2008 перебуває в іпотеці ПАТ "Креді Агріколь Банк" на умовах забезпеченості кредиту (згідно п. 1.3. Договору, вартість предмету іпотеки становить 7289600,00грн).
За результатами проведення другого повторного аукціону (Протокол №100220916/1 про проведення аукціону від 22.09.2016) нерухоме майно ФОП Мкртчяна С.А. було відчужено на користь ТОВ "ГВП", яке запропонувало найвищу ціну за об`єкт продажу (цілісний майновий комплекс) - 315836,03грн.
ТОВ "ГВП" набуло право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху: №13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а загальною площею 234,2 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу № 1-7 загальною площею 221, 3кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: м.Харків, вул. Сумська 14, на підставі Акту про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016 та Свідоцтва від 27.09.2016.
У подальшому, 04.10.2016 між ТОВ "ГВП" (продавець) та гр. ОСОБА_1 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, а саме нежитлових приміщень цокольного поверху: № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а загальною площею 234,2 кв.м. та нежитлових приміщень підвалу № 1-7 загальною площею 221,3 кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська 14, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв вказані нежитлові приміщення. Пунктом 2 Договору визначено, що зазначені приміщення належать ТОВ "ГВП" на підставі Свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 27.09.2016, за реєстровим №777.
За Договором іпотеки від 14.10.2016, вказане вище майно (нежитлові приміщення) передані гр. ОСОБА_1 в іпотеку гр. ОСОБА_3 
04.10.2016 ПАТ "Креді Агріколь Банк" звернулось до Господарського суду Харківської області із заявою про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону з продажу майна ФОП Мкртчяна С.А., проведеного 22.09.2016 ТБ "Універсальний торговий двір".
Водночас, 13.10.2016 ФОП Мкртчян С.А. звернувся до місцевого господарського суду із заявою про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу ФОП Мкртчян С.А., проведеного 22.09.2016 ТБ "Універсальний "Торговий двір".
З урахуванням змін та уточнень до поданих заяв, ПАТ "Креді Агріколь Банк" та ФОП Мкртчян С.А. просили господарський суд першої інстанції: визнати недійсними результати другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу ФОП Мкртчян С.А. проведений 22.09.2016 ТБ "Універсальний торговий двір" (Протокол №100220916/1 від 22.09.2016); визнати недійсними Акт б/н про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016; Свідоцтво про придбання нерухомого майна підприємства-банкрута ФОП Мкртчян С.А. на другому повторному аукціоні, Договір купівлі-продажу майна ФОП Мкртчян С.А., укладений за результатами другого повторного аукціону, проведеного ТБ "Універсальний "Торговий двір" 26.09.2016; визнати недійсними Договір купівлі-продажу (посвідчений 04.10.2016 Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. та зареєстрований в реєстрі під № 678), Договір іпотеки (посвідчений 04.10.2016 Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. та зареєстрований в реєстрі під № 680).
Поряд з цим, ПАТ "Креді Агріколь Банк" просило місцевий господарський суд застосувати наслідки визнання недійсними результатів другого повторного аукціону з продажу майна ФОП Мкртчян С.А. (проведений 22.09.2016 ТБ "Універсальний торговий двір") та, зокрема, визнати недійсними всі договори відчуження, які укладені після проведення аукціону, результати якого є предметом спору у цій справі щодо нежитлових приміщень цокольного поверху: № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а загальною площею 234,2 кв.м. та нежитлових приміщень підвалу № 1-7 загальною площею 221,3 кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 14; зобов`язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іпотеки за №16819685 від 04.10.2016; зобов`язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції відновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іпотеки за №5534174 від 16.05.2008 щодо нежитлових приміщень цокольного поверху: № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а загальною площею 234,2 кв.м. та нежитлових приміщень підвалу №1-7 загальною площею 221,3 кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 14, відповідно до параметрів Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки за № 2188983.
В обґрунтування заявлених вимог ФОП Мкртчян С.А. та ПАТ "Креді Агріколь Банк" посилались на те, що реалізація спірного майна на аукціоні була проведена за ціною, значно нижчою, ніж реальна ринкова вартість майна; порушено порядок підготовки та проведення аукціону, порядок оголошення та повідомлення про проведення аукціону.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.02.2017 відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_2 та ПАТ "Креді Агріколь Банк" про визнання недійсним результатів другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу фізичної особи ОСОБА_2 , який проводився 22.09.2016 ТБ "Універсальний торговий двір", з урахуванням поданих уточнень, в повному обсязі.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2017, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2017, частково задоволено апеляційну скаргу ФОП Мкртчяна С.А.; частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ "Креді Агріколь Банк"; ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.02.2017 у справі № 922/6658/15 скасовано в частині відмови у задоволенні вимог ФОП Мкртчяна С.А. та ПАТ "Креді Агріколь Банк" про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу фізичної особи ОСОБА_2 , який проведено 22.09.2016 ТБ "Універсальний "Торговий двір", за наслідками якого складено протокол №100220916/1 від 22.09.2016; визнання недійсним Акту б/н про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016, Свідоцтва про придбання нерухомого майна фізичної особи ОСОБА_2 на другому повторному аукціоні, проведеного ТБ "Універсальний "Торговий двір" 22.09.2016, та в цій частині прийнято нове рішення, яким: 
- заяву ФОП Мкртчяна С.А. та заяву ПАТ "Креді Агріколь Банк" задоволено частково;
- визнано недійсними результати другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу фізичної особи ОСОБА_2 , який проведено 22.09.2016 ТБ "Універсальний "Торговий двір", за наслідками якого складено протокол № 100220916/1 від 22.09.2016; 
- визнано недійсним акт б/н про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016, свідоцтво № 777 від 27.09.2016 про право власності ТОВ "ГВП" на нерухоме майно, що належало фізичній особі ОСОБА_2 , придбане на другому повторному аукціоні, проведеного ТБ "Універсальний "Торговий двір" 22.09.2016;
- в іншій частині ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.02.2017 у справі №922/6658/15 залишено без змін.
05.07.2017 до суду першої інстанції надійшла заява боржника про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх. №21902), в якій заявник просив суд визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху № № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,3 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу № 1-7, загальною площею 221,3 кв.м., в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нежитлові приміщення цокольного поверху № № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,3 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу      № 1-7, загальною      площею      221,3 кв.м.,      в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.11.2017 відмовлено в задоволенні заяви боржника про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх. № 21902 від 05.07.2017) у повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні заяви боржника про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, місцевий господарський суд виходив з того, що майно вибуло з володіння боржника ФОП Мкртчяна С.А. за волею останнього. Так, спірне майно було відчужено ліквідатором банкрута під час проведення ліквідаційної процедури  на виконання вимог постанови Господарського суду Харківської області про визнання ФОП Мкртчяна С.А. банкрутом від 28.01.2016 у відповідності до ч. 5 ст. 91, ч. 2 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Отже, після визнання боржника банкрутом ліквідатору не була потрібна згода боржника  на продаж майна, оскільки його воля на продаж майна була визначена постановою про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Крім того, господарським судом першої інстанції було прийнято до уваги добровільне звернення ФОП Мкртчяна С.А. до суду з заявою про  визнання його банкрутом, що також свідчить про те, що останній усвідомлював наслідки такого звернення до суду та ризик втрати належного йому майна, шляхом продажу його іншим особам для задоволення вимог кредиторів в межах справи про банкрутство.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 апеляційну скаргу ФОП Мкртчяна С.А. задоволено; ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.11.2017 у справі №922/6658/15 скасовано та прийнято нове рішення, яким:
- задоволено заяву боржника про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх. № 21902 від 05.07.2017); 
- визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху (№ № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, З0, 32, 32а загальною площею      234,2 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу № 1-7 загальною площею 221,3 кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нежитлові приміщення цокольного поверху: № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а      загальною      площею 234,2 кв.м. та нежитлові приміщень підвалу № 1-7 загальною площею 221,3 кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд апеляційної інстанції задовольнив заяву боржника, дійшовши висновку про те, що нерухоме майно банкрута, а саме: нежитлові приміщення цокольного поверху №13, 14, 15, 18, 19, 20, 21, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,3 кв.м. та нежитлового приміщення підвалу № 1-7, загальною площею 221,3 кв.м, в літ "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , вибуло з володіння поза волею власника, оскільки результати аукціону від 22.09.2016 з його реалізації, акт б/н про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016 та Свідоцтво про придбання нерухомого майна були визнані недійсними господарським судом у встановленому чинним законодавством порядку. Вищевикладені обставини, за висновком суду апеляційної інстанції, підтверджують, що реалізоване нерухоме майно банкрута (квартира) вибуло з володіння банкрута незаконно, не з його волі, що у відповідності до приписів ст. 388 ЦК України є підставою для витребування такого майна на користь законного власника ФОП ОСОБА_2 (боржника) з метою його включення до складу ліквідаційної маси.
Постановою Верховного Суду від 19.07.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 до якої приєдналася ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі № 922/6658/15 задоволено, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі №922/6658/15 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.11.2017 у справі № 922/6658/15 скасовано, справу №922/6658/15 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
Мотивуючи постанову, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи порушено норми процесуального закону, а саме ст. 27 ГПК України, в редакції чинній до 15.12.2017, та ст. 50 ГПК України, в редакції чинній з 15.12.2017, а саме не було залучено до участі у справі ОСОБА_3 , який є іпотекодержателем спірного нерухомого майна за Договором іпотеки від 14.10.2016.
У подальшому справа надійшла до Господарського суду Харківської області на новий розгляд.
На виконання вказівок касаційного суду, ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.12.2018 було залучено до участі у розгляді заяви   ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх. №21902 від 05.07.2017) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3  ( АДРЕСА_4 ), ТОВ "ГВП" ( код 40777862, 61024, м.Харків, вул. Пушкінська, буд. 79), оскільки прийняте за результатами розгляду заяви судове рішення може вплинути на їх права та обов`язки.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.12.2019 залучено до участі у справі з розгляду заяви боржника - ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння (вх. № 21902 від 05.07.2017) ОСОБА_4 , який є правонаступником іпотекодержателя - ОСОБА_3 згідно з договором відступлення прав від 22.10.2019 за договором іпотеки від 04.10.2016 № 680.
Також в процесі нового розгляду справи в суді першої інстанції боржник клопотанням (вх. 6979 від 09.11.2021) уточнив свої вимоги, а саме: виключив вимогу про визнання права власності та остаточно просив суд витребувати спірне майно з володіння ОСОБА_1 . 
За результатами нового розгляду справи (заяви боржника про витребування майна) Господарський суд Харківської області 22.11.2021 постановив оскаржувану ухвалу у цій справі, якою, як вже зазначалось вище було відмовлено у задоволенні заяви боржника (вх. 21902 від 05.07.2017), поданої з урахуванням клопотання (вх. 6979 від 09.11.2021), про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нежитлових приміщень цокольного поверху № № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,3 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу  № 1-7, загальною  площею  221,3 кв.м.,  в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Приймаючи оскаржувану ухвалу, господарський суд першої інстанції виходив з того, що:
- боржником не доведено, що такий спосіб захисту порушеного права як витребування майна у добросовісного набувача, яким є діючий власник нерухомого майна ОСОБА_1 є найбільш ефективним, оскільки боржником не було здійснено спроб скористатись іншими способами; 
- обраний боржником спосіб захисту не є найбільш ефективним у розрізі інституту захисту речових прав та Першого протоколу до Конвенції, також з огляду на мету провадження у справі про банкрутство ФОП Мкртчяна С.А., оскільки боржником не було реалізовано право на застосування іншого способу захисту порушеного права – звернення до ТОВ "ГВП" з вимогою про відшкодування вартості спірного майна;
- оцінюючи баланс інтересів боржника, кредиторів і діючого власника майна, суд першої інстанції дійшов висновку, що витребування майна у ОСОБА_5 , як добросовісного набувача, є несправедливим і передчасним способом захисту порушених прав боржника, за відсутності доказів застосування інших способів захисту прав боржника.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви боржника про витребування майна з огляду на таке.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарським процесуальним кодексом України (надалі – ГПК України) господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі – КУзПБ) передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Справа №922/6658/15 була порушена на підставі заяви боржника ФОП  Мкртчяна С.А. в порядку ст.ст. 90 - 91 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону, який набрав чинності з 19.01.2013 в редакції змін, внесених Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI).
Предметом даного судового розгляду є вимога боржника – ФОП Мкртчяна С.А. про витребування з володіння ОСОБА_1 об`єктів нерухомого майна (нежитлових приміщень цокольного поверху № № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,3 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу № 1-7, загальною площею 221,3 кв.м., в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м.), які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 14, та належать на праві приватної власності вказаній особі, з підстав встановлення в судовому порядку факту того, що продаж спірного майна в ліквідаційній процедурі проведено ліквідатором банкрута – арбітражним керуючим Сасіною К.О. та організатором аукціону з порушенням вимог Закону про банкрутство, а також з підстав визнання судом недійсними правовстановлюючих документів (Акту б/н про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016 та свідоцтва № 777 від 27.09.2016 про право власності ТОВ "ГВП"), укладених між арбітражним керуючим Сасіною К.О. і переможцем за результатами проведеного аукціону - ТОВ "ГВП".
За приписами ст. 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 328 вказаного Кодексу, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ст.ст. 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.
Відповідно до ст.ст. 12, 15, 16, 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Цивільний кодекс України передбачає, зокрема, такий самостійний спосіб захисту права власності та інших речових прав, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикацію (ст. 388 ЦК України), у тому числі й від добросовісного набувача.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).
Віндикацією є речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
В ході розгляду віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно, позивач повинен надати суду відповідні докази.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство від 23.04.2019 у справі               №Б-19/207-09.
Як встановлено господарським судом першої інстанції при розгляді даної справи та підтверджується матеріалами справи, постановою суду першої інстанції від 28.01.2016 ФОП Мкртчяна С.А. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну  процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Сасіну К.О.
З матеріалів справи вбачається, що у боржника перед ПАТ "Креді Агріколь Банк" існували зобов`язання на умовах забезпеченості кредиту (згідно п. 1.3. Договору, вартість предмету іпотеки становить 7289600,00грн), які забезпечувались іпотекою нерухомого майна на підставі Договору наступної іпотеки №1634/2008-3 від 16.05.2008, а саме майна, що належить ФОП Мкртчян С.А. на праві власності - нежитлові приміщення цокольного поверху: №13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,3 кв.м та нежитлові приміщення підвалу №1-7, загальною площею 221,3 кв.м в літ. "А-4", загальною площею 455, 6кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 14. 
22.09.2016 за результатами проведення другого повторного аукціону (протокол №100220916/1 про проведення аукціону) нерухоме майно ФОП Мкртчяна С.А. було відчужено на користь ТОВ "ГВП", яке запропонувало найвищу ціну за об`єкт продажу (цілісний майновий комплекс) - 315836,03грн.
ТОВ "ГВП" набуло право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху: №13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а загальною площею 234,2 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу № 1-7 загальною площею 221, 3кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: м.Харків, вул. Сумська 14, на підставі Акту про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016 та Свідоцтва від 27.09.2016.
04.10.2016 спірне нерухоме майно було продане ТОВ "ГВП" на користь ОСОБА_1 , на підтвердження чого укладено Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень.
За Договором іпотеки від 14.10.2016, вказане вище майно (нежитлові приміщення) передані ОСОБА_1 в іпотеку Устименко О.А.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2017, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2017, частково задоволено апеляційні скарги ФОП Мкртчяна С.А. та ПАТ "Креді Агріколь Банк"; ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.02.2017 у справі № 922/6658/15 скасовано в частині відмови у задоволенні вимог ФОП Мкртчяна С.А. та ПАТ "Креді Агріколь Банк" про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу фізичної особи ОСОБА_2 , який проведено 22.09.2016 ТБ "Універсальний "Торговий двір", за наслідками якого складено протокол №100220916/1 від 22.09.2016; визнання недійсним Акту б/н про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016, Свідоцтва про придбання нерухомого майна фізичної особи Мкртчяна С.А. на другому повторному аукціоні, проведеного ТБ "Універсальний "Торговий двір" 22.09.2016, та в цій частині прийнято нове рішення, яким: 
- заяву ФОП Мкртчяна С.А. та заяву ПАТ "Креді Агріколь Банк" задоволено частково;
- визнано недійсними результати другого повторного аукціону з продажу цілісного майнового комплексу фізичної особи ОСОБА_2 , який проведено 22.09.2016 ТБ "Універсальний "Торговий двір", за наслідками якого складено протокол № 100220916/1 від 22.09.2016; 
- визнано недійсним акт б/н про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016, свідоцтво № 777 від 27.09.2016 про право власності ТОВ "ГВП" на нерухоме майно, що належало фізичній особі Мкртчяну С.А., придбане на другому повторному аукціоні, проведеного ТБ "Універсальний "Торговий двір" 22.09.2016;
- в іншій частині ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.02.2017 у справі №922/6658/15 залишено без змін.
Оцінюючи правомірність проведеного аукціону з продажу нерухомого майна банкрута, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із встановлених порушень проведення другого повторного аукціону з продажу майна ФОП Мкртчяна С.А., а саме: матеріали справи не містять належних доказів повідомлення боржника як власника майна про проведення другого повторного аукціону з продажу його майна, доказів розміщення оголошення про проведення аукціону на нерухомому майні; неправомірний допуск до участі в аукціоні ПП "Фінпроф"; оголошення про проведення, у т.ч. другого повторного аукціону, не містить належної інформації про місце його проведення; в наданій Біржею книзі реєстрації заяв учасників відсутні відомості щодо точного часу подання заяв учасників на участь у другому повторному аукціоні, другий повторний аукціон проведено за наявності потенційного конфлікту інтересів. Поряд з цим, за висновками судів, дії ліквідатора ФОП  Мкртчяна С.А. арбітражного керуючого Сасіної К.О., під час проведення процедури з відчуження майна боржника, не узгоджуються з приписами ч. 3 ст. 98 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Таким чином, у вказаних судових рішеннях судом апеляційної інстанції встановлено, а також це підтверджено судом касаційної інстанції, що у зв`язку із неналежним виконання обов`язків ліквідатора ФОП Мкртчяна С.А. - арбітражного керуючого Сасіної К.О., а також організатора аукціону – ТБ "Універсальний торговий двір", нерухоме майно банкрута - нежитлові приміщення цокольного поверху: №13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а загальною площею 234,2 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу № 1-7 загальною площею 221, 3кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: м.Харків, вул. Сумська 14 вибуло із власності банкрута з порушенням вимог Закону про банкрутство – порушення порядку та організації аукціону, тому зазначені обставини підтверджують порушення прав та інтересів боржника і кредиторів у даній справі про банкрутство саме діями ліквідатора Сасіної К.О. та організатора аукціону – ТБ "Універсальний торговий двір".
В силу норм Закону про банкрутство арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) є суб`єктом незалежної професійної діяльності, і водночас з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника; ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) боржника.
Через арбітражного керуючого здійснюється відносини між сторонами, господарським судом та іншими учасниками у справі про банкрутство. Як учасник провадження у справі про банкрутство, арбітражний керуючий набуває такого статусу лише після прийняття судом відповідного процесуального документа.
Тобто, саме з цього моменту арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) має право здійснювати свої повноваження, визначені Законом про банкрутство, до яких зокрема віднесено формування ліквідаційної маси; подання до суду заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
При цьому, ліквідатор у справі про банкрутство має самостійний статус як особа, що за рішенням суду зобов`язана належним чином виконувати свої повноваження в ході ліквідаційної процедури, зокрема ті, що направлені на формування ліквідаційної маси боржника (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №904/5978/14, №904/7981/17).
У процедурі банкрутства майно боржника вибуває з володіння власника (органу управління боржником) в момент введення ліквідаційної процедури та з призначенням ліквідатора до нього переходять права органу управління боржником (ч. 2 ст. 38 Закону про банкрутство). Отже, вибуття майна з володіння власника відбувається не за його волевиявленням, а в силу прямої вказівки спеціального закону. Обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов`язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб що передбачені Конституцією та законодавством про банкрутство (ч. 3 ст. 98 Закону про банкрутство). Встановлення судами недійсності правочину з продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі очевидно підтверджує вихід ліквідатора за межі принципів добросовісності та законності, передбачених ч. 3 ст. 98 Закону про банкрутство, та означає порушення ним тих повноважень розумного власника, якими наділив його законодавець в момент введення ліквідаційної процедури (постанова Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 904/6495/13).
Поряд з цим вбачається, що при дослідженні судами апеляційної та касаційної інстанцій питання щодо законності аукціону від 22.09.2016 було встановлено обставини недобросовісної поведінки арбітражного керуючого Сасіної К.О. (ч. 3 ст. 98 Закону про банкрутство) з огляду на виявлені порушення Закону про банкрутство, допущені вказаною особою при підготовці та проведенні спірного аукціону від 22.09.2016, наслідком чого відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону про банкрутство є визнання недійсними як результатів аукціону, так і укладених з переможцем аукціону ТОВ "ГВП" правовстановлюючих документів (Акту б/н про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016, Свідоцтва № 777 від 27.09.2016 про право власності ТОВ "ГВП" на нерухоме майно).
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17.12.2014 у справі №6-140цс14, за положеннями ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України  власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.
Як спосіб захисту порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, законодавець визначає предявлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387 та 388 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Отже, з системного аналізу вказаних вище норм законодавства слідує, що добросовісність набувача не виключає можливості витребування у нього майна власником, статус набувача майна як добросовісного у разі витребування власником майна з його володіння не змінюється.
При цьому, колегія суддів зауважує, що здійснення ліквідатором - арбітражним керуючим права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених Законом про банкрутство, не є вираженням волі власника майна - у даному випадку ФОП Мкртчяна С.А., на вибуття такого майна з володіння банкрута     (аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 21.06.2018 у справі №927/939/17 та від 01.08.2018 у справі №908/431/14).
Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено, що перший покупець - ТОВ "ГВП" набув право на зазначені вище об`єкти нерухомості на підставі незаконого правочину (Акту б/н про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016, Свідоцтва № 777 від 27.09.2016 про право власності ТОВ "ГВП" на нерухоме майно), тому вибуття вищевказаних об`єктів нерухомості в подальшому у власність ОСОБА_1 відбулося не з волі власника нерухомості ОСОБА_2 , а виключно у зв`язку із неправомірними діями ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Сасіної К.О. та організатора аукціону - ТБ "Універсальний торговий двір".
Судом апеляційної інстанції також взято до уваги, що спірне нерухоме майно було придбане першим покупцем ТОВ "ГВП" у межах справи про банкрутство ФОП Мкртчяна С.А. на торгах (аукціоні), у той же час станом на момент придбання вказаного майна результати проведеного аукціону від 22.09.2016 з реалізації нерухомого майна банкрута не були визнані в судому порядку недійсними. Аналогічно станом на момент придбання ОСОБА_1 нерухомого майна (04.10.2016) результати аукціону також не були визнано недійнсими. 
При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 набув право власності на спірне майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 678, укладеного з ТОВ "ГВП", про що внесено дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 04.10.2016 за №16733493 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 351783563101).
Пунктом 2 договору купівлі-продажу передбачено, що зазначені приміщення належать ТОВ "ГВП" на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маркушевою Н.В. від 27.09.2016 за реєстр. № 777.
За умовами п.3 цього договору, право власності на вищевказані приміщення зареєстровано державним реєстратором прав на нерухоме майно Маркушевою Н.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 27.09.2016 за № 166237807.
Оціночна вартість нерухомого майна була визначена згідно звіту про оцінку майна, складеного 04.10.2016 суб`єктом оціночної діяльності ФОП Висторобським С.В. та склала 195682,35грн. Продаж вищезазначених приміщень вчинено за  195682,35 грн, тобто за оціночною вартістю, які в повному обсязі отримані ТОВ "ГВП" від ОСОБА_1 ще до підписання договору.
На момент підписання договору продавець стверджував, що приміщення, які є предметом договору, нікому іншому не продані, не подаровані, не відчужені іншим способом, не передані в іпотеку, в спорі не перебувають, заборона (арешт) щодо них відсутні, прав щодо них у третіх осіб не має.
Разом з тим згідно положень ЦК України володілець визнається добросовісним, якщо, здобуваючи річ, він не знав і не повинен був знати про те, що відчужувач речі не має права її відчуження. У випадку, якщо володілець речі знав чи, прийнамні, повинен був знати, що здобуває річ у особи, що не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним. Тобто для визнання набувача недобросовісним недостатньо простої необачності, а потрібні намір чи груба необережність.
Окрім того, презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Особа може, реалізуючи своє право свободи договору, вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у покупця ОСОБА_1  виникли правомірні очікування на законність придбання у власність вказаних приміщень. При укладенні договору він проявив розумну обачність для з`ясування правомочностей продавця.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ФОП Мкртчяна С.А. та АТ "Креді Агріколь Банк" про те, що єдиним належним способом захисту прав боржника у цій справі є саме витребування майна з чужого незаконного володіння у останнього власника з застосуванням норм ст. 388 ЦК України, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 набув спірне нерухоме майно за відплатним договором на законних підставах, і на момент укладення Договору купівлі-продажу від 04.10.2016 факту незаконності вибуття спірного майна з володіння боржника судом встановлено не було, відтак           ОСОБА_1 не міг бути про нього обізнаний. Тобто, вказаний покупець спірного нерухомого майна є добросовісним набувачем, при цьому в силу ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується.
Як також встановлено, після продажу 22.09.2016 арбітражним керуючим Сасіною К.О. нерухомого майна боржника (в судовму порядку встановлено порушення порядку організації та проведення процедури) вже 04.10.2016 ТОВ "ГВП" реалізувало це нерухоме майно ОСОБА_1 за відплатни договором купівлі-продажу та за реальні кошти (вартість визначено згідно звіту про оцінку майна від 04.10.2016, який будь-яким з учасників справи не оскаржуться), з 04.10.2016 та по цей час, тобто більше 5 років, ОСОБА_1 володіє та користується вказаним нерухомим майном.
Крім того, як слідує з письмових пояснень діючого власника майна              ОСОБА_1 , з моменту набуття ним у власніть нерухомого майна, за рахунок власних зусиль і понесених матеріальних витрат останній здійснив суттєві поліпшення вказаних об`єктів нерузмого майна. Так, у результаті проведених ОСОБА_5 ремонтних робіт вартість нежитлових приміщень цокольного поверху: №13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а загальною площею 234,2 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу № 1-7 загальною площею 221, 3кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , збільшилась на 12817317,69грн у порівнянні з первісною вартістю, сплаченою ОСОБА_1 на користь ТОВ "ГВП" за договором купівлі-продажу нерухомого майна, яка була визначена згідно звіту про оцінку майна, складеного 04.10.2016 суб`єктом оціночної діяльності ФОП Висторобським С.В. та склала 195682,35грн.
Наведені обставини підтверджуються Звітом № 2-2506/1 про оцінку майна, в якому міститься висновок про вартість об`єкта оцінки із зазначенням його ринкової вартості у розмірі 13013000,00грн, виконаного станом на 25.06.2020 ТОВ "Проконсул" (сертифікат № 486 від 26.03.1996, свідоцтво про реєстрацію в реєстрі оцінювачів від 01.06.2005 №2939).
Сторонами даного спору при розгляді справи не заперечувались обставини проведення ОСОБА_1 ремонтних робіт та збільшення вартості спірного нерухомого майна у вказаному розмірі. 
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що право вибору способу захисту порушеного права належить саме особі, яка звертається до суду, а суд, у свою чергу, наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Обраний спосіб захисту порушеного права має бути таким, що не виходить за нормативно встановлені межі реалізації прав особи та не порушує права інших осіб.
Звертаючись до господарського суду першої інстанціх із заявою у цій справі, боржник ФОП Мкртчян С.А. обрав саме такий спосіб захисту порушених прав боржника, який, на його думку, відповідає змісту порушеного права.
Суд апеляційної інстанції вважажє, що у цьому конкретному випадку обставини справи щодо вибору та застосування конкретного способу захисту прав боржника (за доводами апеляційної скарги боржника та Банку необхідно витребувати майно у останнього набувача) слід розглядати через призму застосування норм цивільного законодавства з урахуванням особливостей положень Закону про банкрутство, а також з врахуванням вимог Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 17 якого передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Перший протокол; Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Предметом безпосереднього регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном.
У даному конкретному випадку подання боржником заяви про витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України та задоволення її судом, на чому наполягають апелянти, буде свідчити втручання держави у право мирного володіння              ОСОБА_1 своїм майном.
Разом з тим судом встановлено, за Договором іпотеки від 14.10.2016 вказане вище спірне нерухоме майно (нежитлові приміщення) було передано ОСОБА_1 в іпотеку ОСОБА_3 .
У подальшому, відповідно до договору № 18/09-19 від 22.10.2019              ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 право вимоги до ОСОБА_1 щодо своїх зобов`язань за іпотечним договором. Зокрема, за умовами вищевказаного договору відступлення права вимоги за Договором іпотеки від 14.10.2016 до ОСОБА_4 перейшли права первісного іпотекодержателя, як до нового іпотекодержателя нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень підвалу № 1-7 загальною площею 221,3 кв.м. в літ. "А-4", загальною площею 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 
Згідно інформації з Державного реєстру іпотек ОСОБА_4 є обтяжувачем вищевказаного нерухомого майна на підставі Договору іпотеки серія та номер: 680, виданого 04.10.2016р.
Колегія суддів зазначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку").
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку").
Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, з інших підстав, передбачених цим Законом (ст. 17 Закону України "Про іпотеку).
З урахуванням наведених норм законодавства та враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_1 перед ОСОБА_4 зобов`язань, які забезпечуються  Договором іпотеки від 14.10.2016, колегія суддів вважажє, що у зв`язку із здійсненням втручання у право мирного володіння майном ОСОБА_1 відбудеться також втручання в майнові права ОСОБА_4 як іпотекодержателя спірного нерухомого майна.
Досліджуючи питання співвідношення речового способу захисту, встановленого ст. 388 ЦК України, із правом на мирне володіння майном власника - ОСОБА_1  та втручання в майнові права іпотекодержателя – ОСОБА_4 через призму Першого протоколу до Конвенції, колегія суддів враховує наступне.
Перший протокол ратифіковано Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР і з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, застосовується судами України як частина національного законодавства.
При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
ЄСПЛ констатує порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальних принципів міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи права власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Колегія суддів зазначає, що у даному випадку діючий власник ОСОБА_1  жодним чином не порушив вимог закону, набув право власності на спірні об`єкти нерухомого майна у встановленому законом порядку за відплатним договором, спірні правовідносини не зачіпають інтересів суспільства, а виникли лише за обставин неналежного виконання своїх обов`язків ліквідатором ФОП Мкртчяна С.А. - арбітражним керуючим Сасіною К.О. та організатором аукціону ТБ "Універсальний торговий двір" при організації та проведенні процедури реалізації майна боржника, що стало наслідком реалізації ліквідаційної маси з порушенням вимог Закону про банкрутство. 
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції наголошує, що добросовісний набувач ОСОБА_1 правомірно володіє вказаним нерухомим майном більше 5 років та не вчиняв будь-яких дій щодо подальшого відчуження цього майна третім особам.
За оцінкою суду така позиція боржника та Банку, які будучи достеменно обізнані про незаконність дій ліквідатора та організатора аукціону щодо реалізації майна з порушенням порядку організації та проведення аукціону та вимог Закону про банкрутство можуть призвести до уникнення від відповідальності ліквідатора і організатора аукціону та безпідставного позбавлення майна добросовісного набувача, який жодних порушень закону не вчиняв, придбав це майно за відплатним договором та здійснив поліпшення спірного нерухомого майна у розімірі, який перевищує його останню оціночну вартість.
Наведений скаржниками в апеляційній скарзі спосіб захисту порушених прав – подання віндикаційного позову, у тому числі в розумінні практики ЄСПЛ, може покласти несправедливий та непропорційний тягар на останнього набувача майна, оскільки ОСОБА_1 може бути позбавлений можливості отримати справедливу сатисфакцію, що порушує справедливий баланс, який має бути дотриманий, адже позбавлення права власності без сплати суми її вартості становить непропорційне втручання в право на "мирне володіння майном".
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом №475/97-ВР від 17.07.1997.
Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою знайшла відображення в Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".
За встановлених обставин даної справи судом апеляційної інстанції з`ясовано, що наслідки неправильних дій ліквідатора Сасіної К.О. та організатора аукціону – ТБ "Універсальний торговий двір" щодо організації та проведення аукціону з продажу майна боржника, не можуть порівнюватись з тим індивідуальним та надмірним особистим тягарем ОСОБА_1 , оскільки такі наслідки можуть призвести до фактичного позбавлення добросовісного набувача правомірно придбаного ним нерухомого майна без будь-якої компенсації понесених збитків.
Фактично особу (добросовісного набувача ОСОБА_1 ) може бути позбавлено права на придбане нею майно, що об`єктивно є неспіврозмірним наслідкам задоволення вимог заяви боржника, який  обґрунтовує  свою заяву з посиланням на необхідність задоволення віндикаційного позову з підстав порушень, які допущені іншими особами – ліквідатором та організатором аукціону. 
Доводи апелянта щодо ефективності захисту прав боржника лише шляхом звернення із вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, колегією суддів відхиляються, оскільки суд у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи повинен встановити не лише ті обставини, чи вибуло спірне майно із володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, але й також і наявність підстав для втручання держави в мирне володіння особою своїм майном та дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Крім того, колегія суддів зауважує, що у ст. 216 ЦК України встановлено правові наслідки недійсності правочину. 
Так, у частині першій цієї статті зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
Згідно з ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Аналогічні положення містяться у ст. 208 ГК України, якою передбачено наслідки визнання господарського зобов`язання недійсним. Зокрема, згідно з частиною другою вказаної норми, у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом. 
При цьому колегія суддів зазначає, що визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов`язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у    ст. 16 ЦК України    як один із способів захисту, проте норма ч. 1    ст. 216 ЦК України    є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. 
Реституцію можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв`язку з недійсністю правочину, оскільки    ЦК України    не містить вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.
Як вже вище зазначалось вище, з метою реалізації спіних об`єктів нерухомого майна у ліквідаційній процедурі для задоволення вимог кредиторів ліквідатором Сасіною К.О. було їх виставлено на прилюдні торги, які, за відповідним договором, повинна була провести ТБ "Універсальний торговий дім".
22.09.2016 було проведено відповідний другий повторний аукціон, за результатами якого (Протокол №100220916/1 про проведення аукціону від 22.09.2016) нерухоме майно ФОП Мкртчяна С.А. було відчужено на користь ТОВ "ГВП", яке запропонувало найвищу ціну за об`єкт продажу, нерухоме майно реалізовано за  315836,03грн.
ТОВ "ГВП" набуло право власності на нежитлові приміщення на підставі правовстановлюючих документів, які у подальшому постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у цій справі було визнано недійсними.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час вирішення спору у цій справі щодо визнання недійсними результатів аукціону, акту про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2016 та свідоцтва від 27.09.2016 суди не застосували наслідки визнання правочинів недійсними, передбачені    ст. 216 ЦК України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що боржник ФОП Мкртчян С.А. та  ліквідатор боржника – арбітражний керуючий Сасіна К.О. мають право на підставі      ст. 216 ЦК України    вимагати в судовому порядку виконання зобов`язання іншої сторони – ТОВ "ГВП" повернути боржнику в натурі все, що вона одержала на виконання недісного правочину.
Слід зазначити, що відповідно до    ст. 208 ГК України, ст.ст.    215    та    216 ЦК України    вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і бути об`єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе).
Правовими наслідками недійсності правочину є двостороння реституція - у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за умовами, дійсними на момент відшкодування. 
Згідно зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Отже, у ч. 1 ст. 216 та в ст. 1213 ЦК України закріплено обов`язок кожної зі сторін недійсного договору (набувача) повернути другій стороні (потерпілому) безпідставно набуте майно в натурі. Це означає, що поверненню підлягає саме та індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, або така ж кількість родових речей тієї ж якості. Разом з цим якщо повернути безпідставно набуте майно в натурі неможливо (внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо), набувач зобов`язаний відшкодувати іншій стороні договору (потерпілому) вартість такого майна. 
Тобто, відшкодування вартості безпідставно набутого майна відбувається в тих випадках, коли майно зазнало суттєвих змін чи воно є повністю/частково знищеним, що унеможливлює його повернення потерпілому в тому вигляді, в якому воно існувало на момент укладення недійсного договору.
Така правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2018 та від 14.05.2020 у справі №916/1952/17. 
За встановлених обставин справи, оскільки спірні об`єкти нерухомого майна, що належали ФОП Мкртчяну С.А. відповідно до договору купівлі-продажу від 04.10.2016 відчужені набувачем ТОВ "ГВП" третій особі – ОСОБА_1 , і останній згідно його пояснень та нданими доказами (звіту про оцінку) здійснив поліпшення цього майна на суму майже 13 млн.грн, а тому на даний час у первісному вигляді не може бути повернуто ТОВ "ГВП" законному власнику – ФОП Мкртчяну С.А., відтак колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що боржник не позбавлений відповідно до ст. 1213 ЦК України права звернутись до першого покупця майна із вимогами про стягнення з ТОВ "ГВП" на користь ФОП Мкртчяна С.А. вартості безпідставно набутого майна (за недійсним правочином). 
Водночас судова колегія зазначає, що з урахуванням приписів ст. 1213 ЦК України передача набувачем майна третій особі свідчить про відсутність у такого набувача можливості повернути майно в натурі потерпілій особі, а тому набувач зобов`язаний відшкодувати іншій стороні договору (потерпілому) вартість такого майна.
Проте, у даному випадку боржником будь-яким чином не доведено того, що  такий спосіб захисту порушеного права як витребування майна у добросовісного набувача Швецова А.А. є найбільш ефективним, оскільки не здійснено спроб скористатись іншими способами.
З наведених підстав судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про відсутність підстав вважати обраний боржником спосіб захисту порушених прав найбільш ефективним у розрізі інституту захисту речових прав та Першого протоколу до Конвенції, й через призму дотримання принципів справедливого правосуддя як частини міжнародних зобов`язань України згідно з Конвенцією, а також з огляду на мету провадження у справі про банкрутство ФОП Мкртчян С.А., оскільки останнім не було реалізовано права на застосування іншого способу захисту порушеного права - звернення до ТОВ "ГВП" з вимогою про відшкодування вартості спірного майна.
При цьому, у даному випадку ФОП Мкртчяном С.А. також не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження реалізації поновлення порушених прав боржника та кредитора у цій справі про банкрутство шляхом покладенням відповідальності на осіб, які допустили порушення порядку організації та проведення аукціону.
З урахуванням викладених обставин справи в їх сукупності, а також з огляду на відсутність доказів неможливості застосування інших способів захисту порушених прав боржника, колегія суддів не може вважати, що у даному випадку єдиним можливим та ефективним способом поновлення прав боржника і кредиторів є саме покладенням надмірного тягаря та відповідальності на іншу особу – ОСОБА_1 , яка є добросовісним набувачем спірних об`єктів нерухомості, придбала майно за відплатним і належної форми договором та жодних порушень вимог закону не допускала. 
Тому суд вважажє, що обраний боржником спосіб захисту порушених прав - застосування положень ст. 388 ЦК України до цих правовідносин може призвести до порушення балансу інтересів сторін та справедливого застосування норм права як елементу верховенства права.
Крім того, колегія суддів важає, що обраний боржником у даному випадку спосіб захисту порушених прав також не є ефективним, оскільки, як встановлено апеляційним судом, згідно з даними, які містяться в Державному реєстру іпотек Ложніков Дмитро Віталійович є обтяжувачем вищевказаного нерухомого майна на підставі договору іпотеки серія та номер: 680, виданого 04.10.2016.
Тобто, звернення з вимогами до осіб, які допустили порушення порядку організації та проведення аукціону або ж до першого покупця з вимогою про відшкодування вартості спірного майна у цьому випадку також буде спрямовано на уникнення в майбутньому додаткових спорів щодо обтяжень майна із діючим іпотекодержателем об`єктів нерухомомсті.
Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній судовій ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційні скарга ФОП Мкртчяна С.А. та АТ "Креді Агріколь Банк" задоволенню не підлягають, а ухвала Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/6658/15 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржників.
Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,                       

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Мкртчяна Сергія Артушевича та Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/6658/15 – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/6658/15  – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 11.08.2022. 

Головуючий  суддя                                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                              Л.М. Здоровко 

Суддя                                                                                              В.О. Фоміна