ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 липня 2022 року           справа №200/13414/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 р. у справі № 200/13414/21 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.06.2021 року № Ф-26320-13 у розмірі 8633,13 грн.,-

                                                              У С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.06.2021 року № Ф-26320-13 у розмірі 8633,13 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-26360-13 від 14 червня 2021 року, сформовану на підставі даних інформаційної системи податкових органів, відповідно до якої позивачу необхідно сплатити заборгованість по єдиному внеску у сумі 8633,13 грн.: сума боргу недоїмки складає 0,00 грн., штраф – 230,60 грн., пені – 8402,53 грн. Позивач вважає вказану вимогу протиправною, оскільки він є пенсіонером, а тому відповідно до норм Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” він звільнений від сплати єдиного внеску.
Отже, позивач просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.06.2021 року № Ф-26360-13 у розмірі 8633,13 грн., сформовану Головним управлінням ДПС у Донецькій області.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 р. у справі № 200/13414/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.06.2021 року № Ф-26360-13 у розмірі 8633,13 грн., сформовану Головним управлінням ДПС у Донецькій області.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, ним самостійно було надано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік, за результатами чого в ІС “Податковий блок” по строку 20.02.2016 року в ІКП ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 – єдиний внесок для фізичних осіб підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, відбулись нарахування в сумі 5293,88 грн. Після погашення заборгованості, яка виникла за результатами надання позивачем Звіту за 2015 рік, в його ІКП по коду платежу виникли нараховані штрафні санкції за період з 10.02.2016 року по 23.03.2021 року. 22 квітня 2021 року в ІКП  позивача по коду платежу 71040000 відбулось нарахування у сумі 9342,63 грн. (штрафні санкції та пеня). ГУ ДПС у Донецькій області було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 22.04.2021 року № 00/4909/2413, яке було надіслане ОСОБА_1 та отримане особисто позивачем. У зв`язку з тим, що станом на 23.03.2021 року в ІКП ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 обліковувалась переплата в сумі 709,50 грн., після проведення нарахувань штрафних санкцій 26 травня 2021 року заборгованість позивача була зменшена на суму переплати, і відповідно станом на 31.05.2021 року в ІКП позивача обліковувалась заборгованість у сумі 8633,13 грн. Через те, що, за даними інформаційної системи ДПС України, у ОСОБА_1 обліковувалась сума недоїмки з єдиного внеску, відповідно до вимог Закону № 2464-VI та Інструкції № 499, згідно вимог чинного законодавства було сформовано вимогу про сплату боргу від 14.06.2021 року № Ф-26360-13 в сумі 8633, 13 грн., яка була направлена на адресу позивача.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ у м. Маріуполі ГУ ДMC України в Донецькій області 17.01.2017 року  зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 25.11.1988 року, ІПН НОМЕР_2 . 
Згідно Довідки від 27.04.2017 року № 0000191976 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання/перебування позивача є АДРЕСА_2 .
Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується  копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , виданим Пенсійним фондом України 07.05.2013 року, термін дії - довічно.
Згідно до виписки із ЄДРПОУ від 04.05.2017 року  позивач зареєстрований фізичною особою – підприємцем  11.05.2005 року.
Місце проживання фізичної особи – підприємця згідно до вищезазначеної довідки:    АДРЕСА_2 .
У відповідності до Витягу з реєстру платників єдиного податку № 367  від 10.01.2018 року позивач з 01.01.2016 року знаходиться на спрощеній системі оподаткування, 3 група.    
Відповідач - Головне управління ДПС у Донецькій області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України  повноваження, згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.
У липні 2021 року позивач отримав Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-26360-13 від 14 червня 2021 року, сформовану на підставі даних інформаційної системи податкових органів, відповідно до якої йому необхідно сплатити заборгованість по єдиному внеску у сумі 8633,13 грн., при цьому сума боргу недоїмки складає 0,00 грн., штрафів – 230,60 грн., пені – 8402, 53 грн.
Отже, спірним питання даної справи є правомірність винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-26360-13 від 14 червня 2021 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України   (далі –  ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до  статті 67 Конституції України,    кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 8 липня 2010 року № 2464-VI.
Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено  Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08 липня 2010 року № 2464-VI  (далі  Закон № 2464-VI).
Дія цього  Закону  поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша  статті 2 Закону № 2464-VI).
Згідно з пунктом 3 частини першої  статті 14 Закону № 2464-VI  на податкові органи покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього  Закону.
Відповідно до пункту 2 частини першої  статті 1 Закону № 2464-VI  єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового  державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Застрахована особа – фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3 частини першої  статті 1 Закону № 2464-VI). Відповідно до пункту 4 частини першої  статті 4 Закону № 2464-VI  платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктом 2 частини першої  статті 7 Закону № 2464-VI  визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Пунктом 3 частини першої  статті 7 Закону № 2464-VI  передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої  статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що зареєстровані в установленому чинним законодавством порядку фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску незалежно від того, на якій системі оподаткування перебувають.
У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Абзацом першим частини четвертої цієї статті визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (частина друга  статті 25 цього Закону).
Разом з тим,  Закон № 2464-VI  передбачає випадки звільнення фізичних осіб - підприємців від обов`язку сплати за себе єдиного внеску з урахуванням певних умов, передбачених частиною четвертою  статті 4 цього Закону.
Зокрема, згідно з частиною четвертою  статті 4 зазначеного Закону  (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого  статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи зазначене, необхідними умовами для застосування положень частини четвертої  статті 4 Закону № 2464-VI  є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, або досягли віку, встановленого  статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”; отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічна позиція щодо застосування норм права висловлена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 1640/2837/18.
Відтак застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.
Аналогічна правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 814/779/17.
Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449  затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі  Інструкція № 449), розділ V якої регламентує порядок добровільної сплати єдиного внеску та порядок укладення договорів про добровільну участь..
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу V  Інструкції № 449  порядок укладення договорів про добровільну сплату врегульовано статтею 10 Закону. Перелік платників, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, визначено частиною першою статті 10 Закону.
Згідно з частиною третьою  статті 10 Закону № 2464-VI  особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості. З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічний порядок добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування передбачений  Інструкцією № 449.
Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В матеріалах справи договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не міститься. Зі змісту позову вбачається, що позивач не бажав брати добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, договору з цього приводу не укладав.
Висновки суду, за яких позивач, у разі отримання пенсії може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11 лютого 2020 року у справі №240/4809/19, від 04 вересня 2019 року у справі №806/1503/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 806/1575/16, від 05 листопада року 2018 у справі № 806/2169/16.
За таких обставин, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-26320-13 від 14.06.2021 року на суму 8633,13 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
За приписами   статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією   та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78  цього Кодексу. 
Згідно   ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Аналізуючи вищевикладене та оцінюючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.06.2021 року № Ф-26320-13 у розмірі 8633,13 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню у  повному обсязі.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 р. у справі № 200/13414/21 - залишити без задоволення.                                                                                
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 р. у справі № 200/13414/21 - залишити без змін.                                                                                           
Повне судове рішення складено 12 липня 2022 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.В. Сіваченко