ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/980/22 Справа № 216/7605/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                Лаченкової О.В.
       суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
       при секретарі                Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення  Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року
по справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Криворізького залізорудного комбінату» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:
       В грудні 2019 року до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області        надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Криворізького залізорудного комбінату» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки при звільненні.
       В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що він з 01.09.2014 року прийнятий на посаду юрисконсульта договірно-претензійного бюро юридичного відділу ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та працював на даному підприємстві по 16.03.2018 року. В серпні 2017 року подав документи до Донецького юридичного інституту та допущений до складання вступних іспитів про що повідомив начальника юридичного відділу та звернувся з запитом до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про надання йому належним чином засвідчених копій наступних документів: копію наказу про надання додаткової оплачуваної відпустки для складання вступних іспитів в аспірантуру без відриву від виробництва до Донецького юридичного інституту в період серпня 2017 року; копію довідки про розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати за період відпустки для складання вступних іспитів в аспірантуру без відриву від виробництва до Донецького юридичного інституту на підставі вищевказаного наказу (з детальним роз`ясненням сум: нараховано, виплачено, утримано податок); копію наказу про надання додаткової оплачуваної відпустки для складання сесії в Харківському національному університеті внутрішніх справ у період з 04.12.2017 року по 24.12.2017 року; копію довідки про розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати за період відпустки для складання сесії в Харківському національному університеті внутрішніх справ у період з 04.12.2017 року по 24.12.2017 року на підставі вищевказаного наказу (з детальним роз`ясненням сум: нараховано, виплачено, утримано податок). 23.11.2019 року ОСОБА_1 отримав відмову від ПАТ «Кривбасзалізрудком» про надання копій вищевказаних документів. 25.11.2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача з вимогою про надання йому вищевказаних копій документів. Станом на дату подачі позовної заяви до суду, відповідь на повторне звернення та копії запитуваних документів позивачеві так і не надано. ПАТ «Кривбасзалізрудком» позивачеві було надано тільки 10 календарних днів відпустки та нараховано згідно довідки про розмір заробітної плати за вересень 2017 року (80 годин додаткової оплачуваної відпустки, що дорівнює 10 календарним дням) - 2 594,50 грн., а згідно ст.15 Закону України «Про відпустки» підприємством не було надано 20 календарних днів додаткової відпустки, то розмір невиплаченої заробітної плати складає - 5 189,00 грн. з ПДВ. Таким чином, на підставі вищевикладеного, з урахуванням розрахунків суми компенсації загальна сума заборгованості станом на дату подання уточненої позовної заяви складає: 5 189,00 грн. + 29 450,55 грн. = 34 639,55 грн. де 5 189, 00 грн. (розмір заробітної плати за 20 днів додаткової оплачуваної відпустки у зв`язку з зі вступом до аспірантури, яка не була виплачена працівнику); 29 450,55 грн. (компенсація за несвоєчасно виплачену зарплату); 34 639,55 грн. (загальна сума, яка підлягає виплаті працівнику). Крім того, як вбачається з відомостей про нараховану заробітну плату за січень 2018 року та лютий 2018 року, то в січні ОСОБА_1 відпрацьовано 160 годин (20 днів) та нараховано 9 083,40 грн., а в лютому місяці відпрацьовано 136 годин (17 днів) та нараховано 15 664,12 грн. На підставі вищевикладеного, середньоденна заробітна плата працівника ОСОБА_1 становить: 9 083,40 грн. (20 днів за січень 2018 року) + 15 664,12 грн. (17 днів за лютий 2018 року) /37 днів = 668,85 грн. Враховуючи той факт, що позивача було звільнено 16.03.2018 року, що підтверджується записом в трудовій книжці працівника, та в день звільнення ПАТ «Кривбасзалізрудком» не в повній мірі було проведено розрахунок зі позивачем, а саме не виплачено ані розмір суми за додаткову оплачувану відпустку у зв`язку зі вступом до аспірантури (недоплачено 20 календарних днів), ані суму компенсації за невиплату останньої, то ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» повинно розрахуватися з працівником та сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з ОСОБА_1 . Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку: 668,85 грн. (середньоденна зарплата) * 798 днів (кількість днів затримки розрахунку) (станом на 22.05.2020 року - дата подачі уточненої позовної заяви) = 533 742,30 грн. Тому, позивач вважає, що обґрунтованим розміром компенсації буде наступний розрахунок: 300 хвилин (приблизно 5 судових засідань по справі) х 28 грн. 31 коп. - мінімальна погодинна оплата праці, встановлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року) = 141 грн. 55 коп. Вважає його право на додаткову відпустку порушеним та просить задовольнити вимоги.
       Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки при звільненні- відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року просить рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
       У відзиві АТ «Кривбасзалізрудком» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року залишити без змін.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2014 року був прийнятий на посаду юрисконсульта договірно-претензійного бюро юридичного відділу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «Кривбасзалізрудком») та працював на даному підприємстві по 16.03.2018 року (копія трудової книжки а.с. 15-16 т.1).
Позивач вказує, що працюючи в 2017 році на ПАТ «Кривбасзалізрудком» повідомив начальника юридичного відділу про той факт, що його допущено для участі у вступних випробуваннях до аспірантури Донецького юридичного інституту та для підготовки та складання вступних іспитів згідно чинного законодавства він має право на додаткову оплачувану відпустку в розмірі 30 календарних днів (з розрахунку 10 календарних днів на кожний іспит). Та надав графік складання іспитів від 25.06.2019 року ( а.с. 17 т.1), але графіку вступних іспитів за 2017 рік позивачем не надано.
Крім того, позивач, як на підставу надання йому додаткової оплачуваної відпустки терміном 30 календарних днів, надав суду довідку від 25.07.2017 року згідно якої позивач допущений до складання вступних випробувань до Донецького юридичного інституту, заяву про надання йому відпустки від 02.08.2017 року терміном 10 календарних днів з 03.08.2017 року по 12.08.2017 року для складання вступних іспитів, але згідно відповіді ректора Донецького Юридичного інституту від 23.04.2020 року вбачається, що довідки про допуск до складання вступних іспитів від 25.07.2017 року інститутом ОСОБА_1 не видавалося, а тому не можливо надати її копії.
       Статтею 1 Закону України «Про відпустки» встановлено, що державні гарантії та зносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом конів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.
Відповідно до ст.15 Закону України "Про відпустки" працівникам, допущеним до складання вступних іспитів в аспірантуру з відривом або без відриву від виробництва, для підготовки та складання іспитів надається один раз на рік додаткова оплачувана відпустка з розрахунку 10 календарних днів на кожний іспит.
При цьому, згідно ч.3 ст.2 Закону України «Про освіту» суб`єкт освітньої діяльності має право самостійно приймати рішення з будь-яких питань у межах своєї автономії, визначеної цим законом, спеціальними законами та/або установчими документами, зокрема з питань, не регульованих законодавством.
Пунктом 6 «Порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах)», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №261 від 23.03.2016 р. (Порядок), передбачено, що вступ до аспірантури (ад`юнктури) та докторантури здійснюється на конкурсній основі відповідно до цього Порядку, Умов прийому на навчання до закладів вищої освіти, затверджених МОНУ, та правил прийому до відповідного закладу вищої освіти (наукової установи).
З вказаних вище норм, вбачається, що конкретна тривалість для вступних іспитів встановлюється самостійно суб`єктом освітньої діяльності, тобто навчальним закладом.
Донецьким юридичним інститутом МВС України, як самостійним суб`єктом освітньої діяльності, було встановлено строк для вступних випробувань і здобуття наукового ступеню «Доктор філософії», а саме у період з 31.07.2017 р. по 12.08.2017 р., тобто 13 календарних днів.
Так, на підставі зазначеної довідки позивач особисто звернувся до керівництва підприємства з письмовою заявою від 02.08.2017 року про надання додаткової оплачуваної відпустки у кількості 10 календарних днів у період з 03.08.2017 р. по 12.08.2017 р., тобто самостійно визначив час, який необхідний йому для складання вступних випробувань.
Отже, на підставі особистої письмової заяви позивача від 02.08.2017 р. та довідки ніби то наданої Донецьким юридичним інститутом МВС України від 25.07.2017 р. відповідачем було видано наказ №1089-в від 31.07.2017 р. відповідно до якого ОСОБА_1 , юрисконсульту 1 категорії ш.«Гвардійська» ПАТ "Кривбасзалізрудком» було надано вище вказану відпустку.
Право на працю - є гарантованим Конституцією України невідчужуваним правом громадянина України, у зв`язку з чим, звільнення працівника від основної роботи (на період складання вступних випробувань) на період більший ніж зазначено у заяві працівника, яка є його волевиявленням - являється недопустимим.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про визнання права на додаткову оплачувану відпустку в розмірі 30 календарних днів, а також вимоги позивача про визнання наказу про надання додаткової оплачуваної відпустки у кількості 10 календарних днів, таким, що суперечить ч.3 ст.15 ЗУ «Про відпустки» є недоведеними та безпідставними, оскільки вказана відпустка надавалась ОСОБА_1 виключно на підставі довідки навчального закладу (Донецького юридичного інституту МВС України, як самостійного суб`єкта освітньої діяльності) та особистої заяви позивача, а оскільки, в задоволенні вищезазначених вимог відмовлено, то інші вимоги про стягнення з Публічного Акціонерного Товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 суму компенсації за невиплачену заробітну плату за 20 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки в розмірі 29 450,55 грн. також задоволенню не підлягають, так як є витікаючими вимогами з вищевказаних.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з Публічного Акціонерного Товариства «Криворізький залізорудний комбінат» середнього заробітку за весь час затримки при розрахунку при звільненні в розмірі 533742,30 грн. безпідставні, так як відповідно до наданої позивачем копії трудової книжки вбачається запис від 16.03.2018 року про звільнення ОСОБА_1 за його власною згодою у зв`язку з переведенням до ТОВ "Юридична Фірма Логард" згідно із п.5 ст.36 КЗпП України та доказів затримки виплати при розрахунку при звільненні позивачем суду не надано.
       Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з Публічного Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. без утримання податків та зборів не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та нічим не підтвердженими, крім того, відсутня будь-яка вина відповідача за наявності якої відшкодовується моральна шкода.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що всупереч Закону України "Про відпустки" йому було надано замість тридцяти календарних днів оплачуваної додаткової відпустки- десять днів про що виданий наказ, який суперечить вимогам зазначеного закону, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем надано відпустку виключно на підставі волевиявлення працівника ( ОСОБА_1 ), яке виражається шляхом подання ним ( ОСОБА_1 ) відповідної письмової заяви від 02.08.2017 року про надання додаткової оплачуваної відпустки у кількості 10 днів у період з 03.08.2017 року по 12.08.2017 року та довідки навчального закладу. Тобто, апелянт самостійно визначив час, який необхідний йому для складання вступних іспитів.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
       Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        В.С.Городнича 

                                                                               М.Ю.Петешенкова