Ухвала
Іменем України 
 
04 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 2-317/11
провадження № 61- 5758ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2020 року та  постанову Львівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року за заявою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дубліката виконавчого документа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року ПАТ АБ ««Укргазбанк» звернулося до суду із заявою про  поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за позовом                              ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заяву обґрунтовано тим, що  заборгованість за кредитним договором, щодо якого було ухвалено рішення суду, в повному обсязі не погашена. Звертає увагу, що оригінали виконавчих листів у цій справі втрачені та він (позивач) позбавлений можливості звернути до виконання судове рішення, яке набрало законної сили.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 вересня                   2020 року, залишеною без змін постановою  Львівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року заяву  ПАТ АБ ««Укргазбанк» задоволено. 
Поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання. Видано дублікати виконавчих листів № 466/2-317/2011 з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 березня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на користь                            ПАТ АБ «Укргазбанк» 24 720,85 доларів США заборгованості по кредиту,                   6 650,44 доларів США простроченої заборгованості по кредиту,                                       5 701,33 доларів США заборгованості за відсотками, 35 493,57 грн пені                   та 1 820 грн судових витрат. 
У червні 2022 року   ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду                        з касаційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх  інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення. 
Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2022 року касаційну скаргу                    ОСОБА_1 , залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
У липні 2022 року заявником усунуто недоліки. 
Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.
Щодо вимоги про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Оскарження ухвал суду першої інстанції про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання після їх перегляду в апеляційному суді (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України) у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 ,   на  ухвалу Шевченківського районного суду                  м. Львова від 25 вересня 2020 року та  постанову Львівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання слід відмовити.
Щодо вимоги про видачу дубліката виконавчого листа
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційна скарга заявника в частині вирішення вимог заяви щодо видачі дубліката виконавчого документа є необґрунтованою з огляду на наступне.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець від час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.
Судами встановлено, що 15 квітня 2011 року Шевченківським районним судом м. Львова на підставі рішення від 25 березня 2011 року видано чотири виконавчі листи у справі № 2-317/2011 про солідарне стягнення                    з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту в розмірі 24 720, 85 доларів США,                                           6 650, 44 доларів США простроченої заборгованості по кредиту,                                      5 701, 33 доларів США заборгованості за відсотками, 35 493, 57 грн пені та            1 820 грн судових витрат.
Такі виконавчі листи перебували на виконанні у Шевченківському                         ВДВС м. Львова.
Державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львова 24 травня                     2011 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень:                      ВП № 26634196 (боржник ОСОБА_1 ) та ВП № 26634468 (боржник ОСОБА_2 )
24 січня 2012 року ВП № 26634468 (боржник ОСОБА_2 ) приєднано до складу зведеного виконавчого провадження. В межах цього провадження ініційовано визначення частки майна боржника шляхом подання відповідної заяви до суду.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова у справі                                    № 466/2734/13-ц від 15 травня 2013 року відмовлено у задоволенні подання Шевченківського ВДВС ЛМУЮ про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно листа Шевченківського ВДВС з вихідним № В-20/2779 від 24 січня 2014 року виконавче провадження за виконавчим листом станом на початок 2014 року не завершене.
Відповідно даних системи документообігу стягувача жодних постанов щодо виконавчого листа (боржник ОСОБА_2 ) не надходило.
З відповіді Шевченківського ВДВС м. Львова від 04 червня 2020 року вбачається, що 29 грудня 2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, матеріали скеровано в Галицький ВДВС. Така постанова на адресу стягувача не надходила. Шевченківський ВДВС не може надати підтвердження направлення постанови стягувачу та пакету документів Галицькому ВДВС. Строк зберігання такого виду документів один рік. На запит стягувача за вихідним № 519/426/2020 від 26 травня  2020 року Галицький ВДВС міста Львова не надав жодної відповіді.
З відповіді Шевченківського ВДВС у м. Львові від 02 червня 2020 року (щодо боржника ОСОБА_1 у ВП № 26634196) вбачається, що                     24 грудня 2012 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 26634196. Така постанова про повернення виконавчого документа чи виконавчий лист на адресу стягувача не надходили. Шевченківський ВДВС у м. Львові зазначає, що надати підтверджуючі документи про направлення постанови стягувачеві не може за терміном зберігання.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанцій встановивши, що постанова про повернення виконавчого документа від 24 грудня 2012 року та постанова про закінчення виконавчого провадження  від 29 грудня 2014 року стягувачу  не надходили, дійшов правильного висновку, що втрата виконавчих документів, мали місце не через винну поведінку стягувача. За таких обставин суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що має місце втрата виконавчого документа. 
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Правова конструкція пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, встановлює єдину підставу для видачі судом дубліката виконавчого листа, це є його втрата. 
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17), від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 (провадження № 61-41846св18).
Верховний Суд виходить з того, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв?язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов?язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18).
Відмова у видачі дубліката виконавчого документа, яка унеможливлює виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора є перепоною у завершенні судового провадження та реалізації громадянином його «права на суд», гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною першою статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), пропуск стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не створює перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред?явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред?явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред?явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред?явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Суди попередніх інстанцій, надавши оцінку доказам у справі та обставинам, необхідним для встановлення підстав для видачі дубліката виконавчого листа, встановили факт втрати виконавчого листа, а поновивши строк пред?явлення виконавчого листа до виконання, визнали, що із заявою про видачу дубліката виконавчого листа стягувач звернувся в межах передбаченого законом строку.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від                        16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.
Доводи касаційної скарги про те, що з відповідей державної виконавчої служби не вбачається обставина втрати виконавчих листів, тому що наявне повідомлення про направлення виконавчого листа до іншого відділу державної виконавчої служби, повідомлення про втрату виконавчого листа при виконання відсутнє, не заслуговують на увагу.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційної скарги на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2020 року та  постанову Львівського апеляційного суду від     09 червня 2022 року за заявоюПублічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дубліката виконавчого документа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,  відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                            І. А. Воробйова
                                                                                                                 Р. А. Лідовець
                                                                                                                 Ю. В. Черняк