П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 р.	м. Одеса	Справа № 420/15825/21	

 	   Суддя в суді І інстанції Цховребова М.Г.    Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Єщенко О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року, у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом у якому заявлено вимоги фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2020 році, у розмірі 30  571,43 гривень, а також пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, у розмірі 1  210,44 гривень.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про залишення без задоволення позивних вимог, так як у межах спірних правовідносин відповідач має сплатити спірні адміністративно-господарські санкції через невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році.
При цьому, апелянт зазначає, що відповідачем належним чином не виконано обов`язку з подання звітності до органів державної влади про наявність вакансій для людей з інвалідністю, а судом першої інстанції помилково не надано належної оцінки вказаним обставинам.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , датою запису про проведення державної реєстрації є 04 червня 2018 року.
При цьому, відповідачем до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (форма № 10-ПОІ), відповідно до якого, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу склала 14 осіб, з яких 0 штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність.
В свою чергу, 08 липня 2021 року Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2020 звітний рік № 414/01, згідно якого вбачається, що відповідачем не виконано нормативу з працевлаштування 1 людини з інвалідністю у 2020 році, а тому він має сплатити адміністративно-господарські санкції, у сумі 30 571,43 гривні.
При цьому, у зв`язку з несплатою нарахованих адміністративно-господарських санкцій та пені підприємством, Фонд соціального захисту інвалідів звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлення усіх обставин у справі судом першої інстанції, зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суб`єктом владних повноважень не доведено доцільності притягнення відповідача до відповідальності за відсутність осіб з інвалідністю, що бажають та/або можуть бути працевлаштовані у нього.
В свою чергу, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Згідно ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Частиною 3 вказаної статті встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. 
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Частиною 4 вказаної статті встановлено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
При цьому, згідно п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом у якому заявлено вимоги ФОП ОСОБА_1 про стягнення нарахованих адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році.
В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, право суб`єкта владних повноважень на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, зокрема строком звернення до адміністративного суду у передбачених законом випадках.
При цьому, з аналізу вищевикладених норм процесуального права вбачається, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Між тим, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачується (нараховується, застосовується) підприємцями самостійно до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.
Тобто, саме з 16 квітня 2021 року, а не з дня отримання звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю, у контролюючого органу виникло право на стягнення несплачених відповідачем коштів за 2020 рік.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06 листопада 2020 року, у справі № 160/8707/19, від 06 лютого 2018 року, у справі № 811/2242/15, від 05 липня 2018 року, у справі № 809/1933/16, від 08 серпня 2019 року, у справі № 809/1931/16.
Між тим, звернувшись з позовом 31 серпня 2021 року, суб`єктом владних повноважень пропущено встановлений тримісячний строк звернення до адміністративного суду та не порушено питання його поновлення, а як наслідок, колегія суддів вважає за необхідне залишити без розгляду даний адміністративний позов.
При цьому, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вказаним обставинам, чим допущено порушення норм процесуального права, які є підставою скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 122, 123, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року – скасувати, залишивши без розгляду адміністративний позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Крусян А.В.