Постанова 
Іменем України 
 
18 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 234/11448/21
провадження № 61-900св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
особа, яка подала скаргу, - ОСОБА_1 ,
особа, дії якої оскаржуються,- приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталія Євгенівна,
стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни на ухвалу Краматорського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року у складі судді Кравченко О. Ю та постанову Донецького апеляційного суду від 29 грудня 
2021 року у складі колегії суддів: Хейло Я. В., Космачевської Т. В., 
Мальованого Ю. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. С. (далі - приватний виконавець), стягувач у виконавчому провадженні - Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (далі - ТОВ «Глобал Спліт»).
 
Обґрунтовуючи скаргу, посилався на те, що з квітня 2021 року з рахунку боржника НОМЕР_1 , відкритого в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), почали проводитися якісь списання грошових коштів на підставі арешту рахунку.
 
13 серпня 2021 року його представник на сайті судової влади знайшов заочне рішення суду від 18 вересня 2020 року у справі № 234/1520/20, яким задоволені позовні вимоги ТОВ «Глобал Спліт» (далі - ТОВ «Глобал Спліт») та стягнено 
з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 181 969,81 грн. 
 
Відповідно до інформації з реєстру боржників він є боржником у виконавчому провадженні ВП № 65002144, відкритому постановою приватного виконавця Матвійчук Н. Є.
 
13 серпня 2021 року він направив на адресу приватного виконавця заяву 
з проханням надати постанову про відкриття виконавчого провадження 
ВП № 65002144 та інші документи виконавчого провадження.
 
21 серпня 2021 року від приватного виконавця надійшли два рекомендованих листи з документами, а саме: з постановою від 31 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 65002144 та з постановою 
від 05 квітня 2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 65002144; виклик приватного виконавця від 13 серпня 2021 року № 8530; виклик приватного виконавця від 13 серпня 2021 року № 5609; вимога виконавця від 17 серпня 2021 року № 8614; постанова від 17 серпня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні ВП № 65002144.
 
21 серпня 2021 року на сайті автоматизованого виконавчого провадження була виявлена постанова від 18 серпня 2021 року про арешт коштів боржника 
у ВП № 65002144.
 
Листом від 13 серпня 2021 року він звернувся до приватного виконавця Матвійчук Н. Є. з проханням зняти арешт з рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Ощадбанк», з тих підстав, 
що на цей рахунок надходять кошти цільового призначення у вигляді щомісячної пенсії.
 
Посилаючись на те, що кошти на цьому рахунку є пенсійними надходженнями 
і відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» з таких сум можна стягувати не більше 20 % на місяць 
та накладення арешту на кошти на пенсійному рахунку вплинуло на його рівень життя, просив визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця щодо незняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 
в АТ «Ощадбанк», накладеного постановами про арешт коштів боржника 
від 05 квітня 2021 року та від 18 серпня 2021 року у виконавчому провадженні ВП № 65002144, які знаходяться та надходять на вказаний рахунок як пенсійні виплати; зобов`язати приватного виконавця зняти арешт з належних йому коштів на цьому рахунку.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 25 жовтня 
2021 року в задоволенні скарги відмовлено.
 
У задоволенні заяви приватного виконавця Матвійчук Н. Є. про стягнення 
з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних з розглядом справи, відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що дії приватного виконавця Матвійчук Н. Є. щодо накладення арешту на рахунок боржника не суперечили статті 56 Закону України «Про виконавче провадження». Встановивши, що ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03 вересня 2021 року у справі № 234/1520/20 заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 вересня 
2020 року у справі за позовом ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано; справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження; виконавчі листи, видані на підставі заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 вересня 2020 року 
у справі № 234/1520/20 відкликані без пред`явлення до виконання чи без подальшого виконання, 07 вересня 2021 року приватний виконавець у межах виконавчого провадження ВП № 65002144 винесла постанову про зняття арешту з усіх рахунків, що належать боржнику ОСОБА_1 .
 
Відмовляючи в задоволенні заяви приватного виконавця Матвійчук Н. Є. про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних 
з розглядом справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що приватний виконавець не довела, що професійну правничу допомогу їй надавав саме адвокат, надавши на підтвердження понесених витрат на правову допомогу копію договору про надання правової допомоги від 29 вересня 2021 року, укладеного між нею та фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) юристом Матвійчуком Д. В., копію акта виконаних робіт (наданих послуг) № 1 до договору на суму 6 000 грн, платіжне доручення від 09 жовтня 2021 року № 2294 
на перерахування грошових коштів у сумі 6 000 грн, однак доказів того, 
що ФОП ОСОБА_3 має право на зайняття адвокатською діяльністю, 
та ордера на представництво її інтересів приватний виконавець суду не надала, 
а відповідно до статті 137 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати 
на професійну правничу допомогу, яка надається адвокатом.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн та витрат, пов`язаних з розглядом скарги, 
в розмірі 86,60 грн, в апеляційному порядку оскаржила приватний виконавець Матвійчук Н. С.
 
Постановою Донецького апеляційного суду від 29 грудня 2021 року ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року в цій частині залишено без змін.
 
У решті ухвала суду першої інстанції не переглядалася.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо відмови 
у стягненні судових витрат, вказавши, що згідно зі статтею 131-2 Конституції України та статтею 137 ЦПК України професійна правнича допомога надається виключно адвокатом, а заявник не надала суду доказів того, 
що ФОП ОСОБА_3 має право на зайняття адвокатською діяльністю.
 
Також апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат, пов`язаних з надсиланням поштової кореспонденції, у розмірі 86,60 грн, оскільки такі витрати не включені до витрат, пов'язаних з розглядом справи (частина 3 статті 133 ЦПК України).
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У січні 2022 року приватний виконавець Матвійчук Н. Є. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Краматорського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 грудня 2021 року в частині розподілу судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн, витрати на придбання паперу, конвертів, знаків поштової оплати, копіювання та друк документів 
у розмірі 86,60 грн в суді першої інстанції; стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн, витрати на придбання паперу, конвертів, знаків поштової оплати, копіювання та друк документів у розмірі 35,70 грн в суді апеляційної інстанції; стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн, судовий збір у розмірі 908,00 грн в суді касаційної інстанції.
 
Зазначає, що відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право 
на професійну правничу допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, а реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права.
 
Матвійчук Н. Є. вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, 
і посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах 
від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18, від 21 вересня 2018 року у справі № 820/5938/16, від 19 березня 2019 року у справі № 826/863/18.
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 вказує про безпідставність 
її доводів.
 
Зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови 
в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу ґрунтуються 
на вимогах закону, правничу допомогу може надавати лише особа, яка має право на зайняття адвокатською діяльністю.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 234/11448/21, витребувано справу з Краматорського міськрайонного суду Донецької області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд встановив, що у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся 
до Краматорського міського суду Донецької області зі скаргою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Матвійчук Н. С. щодо незняття арешту з його пенсійного рахунку 
№ НОМЕР_1 , відкритого у філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», накладеного постановами про арешт коштів боржника від 05 квітня 2021 року та від 18 серпня 2021 року у виконавчому провадженні ВП № 65002144, зобов`язати приватного виконавця зняти арешт 
з його коштів на вказаному рахунку.
 
У жовтні 2021 року приватний виконавець Матвійчук Н. Є. подала заперечення на скаргу та заяву про відшкодування витрат на правову допомогу.
 
До заяви про відшкодування витрат на правову допомогу Матвійчук Н. Є. додала договір про надання правової допомоги, укладений із ФОП - юристом Матвійчуком Д. В., предметом якого є правові послуги щодо захисту інтересів 
в судовому порядку, які замовник Матвійчук Н. Є. зобов`язується оплатити; акт виконаних робіт, згідно з яким замовникові надано послуги, вартістю 
6 000,00 грн, а саме: ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 
(1 000,00 грн), усна консультація (1 000,00 грн), підготовка письмових заперечень на скаргу (4 000,00 грн); платіжне доручення про оплату наданих послуг.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, у задоволенні скарги ОСОБА_1 і заяви Матвійчук Н. Є. відмовив.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - 
ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод 
чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, понесених приватним виконавцем, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що згідно зі статтями 133, 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, тобто витрати на адвоката, а приватному виконавцю правнича допомога була надана фахівцем у галузі права, який на момент розгляду справи не був адвокатом.
 
Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела 
до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Таким чином, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру 
з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
 
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства 
та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
Звернувшись до суду із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу, приватний виконавець Матвійчук Н. Є. надала договір, укладений із ФОП юристом Матвійчуком Д. В. про надання юридичних послуг щодо захисту інтересів в судовому порядку, які замовник Матвійчук Н. Є. зобов`язалась оплатити.
 
Доказів про те, що ФОП юрист ОСОБА_3 на момент надання правової допомоги приватному виконавцю Матвійчук Н. Є. щодо захисту її інтересів 
в судовому порядку мав статус адвоката суду не надано.
 
Правові послуги щодо захисту інтересів в судовому порядку відповідно до статті 133 ЦПК України є професійною правничою допомогою, 
 
Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
 
Отже, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, крім випадків, передбачених у статтях 58, 60 ЦПК України, а також захист 
від кримінального обвинувачення.
 
Поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).
 
Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу 
та не можуть бути відшкодовані у порядку, визначеному частиною четвертою статті 137, частиною сьомою статті 139 та частиною третьою статті 141 ЦПК України. 
 
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18, 
від 21 вересня 2018 року у справі № 820/5938/16, від 19 березня 2019 року 
у справі № 826/863/18, на увагу не заслуговують, оскільки ухвалені у цій справі рішення не суперечать цим висновкам.
 
Також колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у стягненні витрат, пов`язаних з надсиланням поштової кореспонденції, 
у розмірі 86,60 грн, оскільки відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України такі витрати не включені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
У решті судові рішення не оскаржуються та не переглядаються.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення 
є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів 
не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Матвійчук Наталії Євгеніївни залишити без задоволення.
 
Ухвалу Краматорського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 грудня 2021 року 
в частині розподілу судових витрат залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Є. Червинська