ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/551/20  Номер провадження 22-ц/814/1329/22	Головуючий у 1-й інстанції Городівський  О.А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В., 
за участю секретаря судового засідання - Філоненко О.В.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 квітня 2022 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однієї сім`єю на час смерті спадкодавця, скасування права власності на Ѕ частину житлового будинку, визнання права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку,
УСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
24.03.2020 ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_3 . 
Він є внутрішньо переміщеною особою у зв`язку з військовими діями на Донбасі та з 12.11.2014 проживав зі своїм батьком однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , до смерті останнього. Саме з цього часу він надавав батькові матеріальну та фізичну допомогу, доглядав, забезпечував ліками, оскільки він був людиною похилого віку та потребував за станом здоров`я сторонньої допомоги. У них був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, оплачували комунальні послуги, робили поточний ремонт будинку та господарських будівель. Спільне проживання позивача з батьком підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення, якою засвідчено місце проживання ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеної особи, за адресою: АДРЕСА_1 , та показаннями свідків. Після смерті батька залишився проживати в спірному житловому будинку, а отже вважав себе таким, що прийняв спадщину після його смерті. В 2018 році позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Проте відповідною постановою нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині недоведення тієї обставини, що він проживав спільно із спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропущенням встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Саме тоді, позивач вк4азував, він дізнався про те, що спадщину після смерті батька прийняв його брат, ОСОБА_1 , проігнорувавши його права на спадщину. 
Позивач просив суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , спадкоємця за законом, та ОСОБА_3 на час смерті останнього; скасувати право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 1-18).
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2  задоволено у повному обсязі:
Встановлено факт постійного проживання однією сім`єю позивача, спадкоємця за законом, ОСОБА_2 , із спадкодавцем ОСОБА_3 на час його смерті;
Скасовано право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;
Визнано право власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_3 , на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;
Скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 серпня 2020 року;
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати в сумі 2 522 грн.
короткого змісту вимог апеляційної скарги;
В апеляційній скарзі відповідач, ОСОБА_2 , просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
Вказував, що рішення місцевого суду ухвалене з порушенням матеріального та процесуального права. У мотивувальній частині судового рішення місцевий суд не зазначив мотиви відхилення наданих ним доказів, а саме двох довідок голови вуличного комітету про те, що спадкодавець на день смерті проживав сам; відповіді управління соціального захисту населення Миргородської міської ради про те, що при постановці ОСОБА_2 на облік як внутрішньо переміщеної особи, документи на підтвердження місця проживання особи не надавалися.
Безпідставно суд визнав належним доказом постійного проживання позивача із спадкодавцем довідку від 09.08.2018 року про взяття на облік ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеної особи.
Не врахував місцевий суд пропуск строку позовної давності та в судовому рішенні не навів мотивів відхилення його аргументів щодо пропуску позивачем строку позовної давності.
Скасовуючи право власності на Ѕ частину житлового будинку місцевий суд порушив принцип диспозитивності та вийшов за межі позовних вимог. 
Такої вимоги позивачем не заявлялось.
Вказував, що позивачем обрано неефективний спосіб правового захисту.
узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, ОСОБА_2 , просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вказуючи про дотримання місцевим судом норм матеріального та процесуального права. 
Щодо явки учасників справи.
У судовому засіданні відповідач, ОСОБА_2 , апеляційну скаргу підтримав, прохав задовольнити.
Позивач, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи.
Від представника позивача, адвоката Долженко О.М., надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому адвокат зазначає про те, що приймає участь у справах у Миргородському міськрайонному суді, які були призначені раніше та відкладення розгляду яких є неможливим. Крім того, її довіритель перебуває за межами області в зв`язку зі службою у ЗСУ та заперечує проти її участі в розгляді справи в режимі відеоконференції.
Відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що причини неявки адвоката позивача в судове засідання, а саме надання переваги іншому судовому засіданню та небажання приймати участь у справі в режимі відеоконференції не є поважною причиною неявки та підставою для відкладення розгляду справи. 
Апелянт реалізував своє право на викладення своїх аргументів у відзиві на апеляційну скаргу та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), неявка сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.
За таких обставин, враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, що не заявились. Клопотання адвоката про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає. 
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Як встановлено місцевим судом ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9).
Позивач, ОСОБА_2 , є рідним сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 30.06.1964 Миргородським міським бюро ЗАГС Полтавська область (а.с. 10).
Відповідач, ОСОБА_1 , також є рідним сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданим Амурською сільською радою Куйбишевського району Амурської області (а.с. 121).
На момент смерті ОСОБА_3  був власником житлового будинку, що розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , право власності за останнім було зареєстровано в ДКП «Миргородтехінвентаризація» за реєстровим №245 в реєстровій книзі 32, згідно з договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 04.12.1958, посвідченого Миргородською ДНК за р.№870, акт про закінчення і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 30.01.1987, затвердженого рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради народних депутатів №52 від 18.02.1987. Дані обставини підтверджуються довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 29.12.2015 №1197 (а.с. 142).
Згідно з копією матеріалів спадкової справи №164/2015 до майна померлого ОСОБА_3 , витребуваної на запит суду, а також відповідно до інформації наданої завідувачем Першої миргородської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини по померлому,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 звернувся син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2., заява датована 21 вересня 2015 року (а.с. 116-155).
10 вересня 2018 року до Першої Миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся  ОСОБА_2 .
Постановою державного нотаріуса Першої миргородської державної нотаріальної контори від 10.09.2018 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі №164/2015, відкритій до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки на день смерті заявник не проживав разом зі спадкодавцем, у встановлений законом строк, заяву про прийняття спадщини після померлого  ОСОБА_3  не подав, а отже вважається таким, що не прийняв спадщину (а.с. 154).
Надавши оцінку зібраним у справі доказам, серед інших, показам свідків, врахувавши довідку Управління праці та соціального захисту населення №01-12/3513 від 09.08.2018  про перебування на обліку ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеної особи з адресою  АДРЕСА_1  в період з 14.11.2014 по 14.02.2017 включно та  що останній отримав довідку внутрішньо переміщеної особи від 12.11.2014, суд першої інстанції дійшов висновку про доведення позивачем факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, прийняття ним спадщини, та, враховуючи, що ОСОБА_2 від спадщини не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька і розмір його частки, відповідно до положень частини 1 статті 1267 ЦК України, становить Ѕ спадкового майна, що вказує на законність позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на Ѕ спірного будинку та припинення на дану частку прав власності відповідача. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Місцевий суд вірно встановив, що сторони у справі є синами померлого  ОСОБА_3 та є спадкоємцями першої черги.
Щодо встановлення факту фактичного проживання із спадкодавцем.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , свої вимоги обґрунтовував тим, що на день відкриття спадщини він постійно проживав разом з спадкодавцем, а тому прийняв спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено саме на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина  не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом позивач має статус внутрішньо переміщеної особи.
Місцевий суд в судовому засіданні заслухав покази свідків як зі сторони позивача так і з сторони відповідача у справі, які повідомили суду, що постійно бачили ОСОБА_2  в дворі, де проживав його батько. Розповідали про відносини, які виникли між ними. Однак, одні свідки вказували про постійне проживання сина разом з батьком, інші заперечували даний факт, що розцінюється судом прихильністю та симпатією до однієї чи іншої сторони. Також, свідки підтверджували факт перебування речей позивача в помешканні за адресою АДРЕСА_1 та здійснення ним догляду за батьком, який потребував такого догляду.
Оцінивши вказані докази, в тому числі, довідку Управління праці та соціального захисту населення №01-12/3513 від 09.08.2018 про перебування на обліку ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеної особи за адресою АДРЕСА_1 , в період з 14.11.2014 по 14.02.2017 включно, місцевий суд дійшов висновку про доведеність факту, що  ОСОБА_2 на час смерті його батька ОСОБА_3 постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 . 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд не зазначив мотиви відхилення наданих ним доказів, а саме двох довідок голови вуличного комітету про те, що спадкодавець на день сперті проживав сам; відповіді управління соціального захисту населення Миргородської міської ради про те, шо при постановці позивача, ОСОБА_2 , на облік як внутрішньо переміщеної особи, документи на підтвердження місця проживання особи не надавалися, безпідставне визнання належним доказом постійного проживання довідку від 09.08.2018 року про взяття на облік ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщену особу.
У відповідності  із вимогами  ст.  5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Апеляційний суд вважає факт постійного проживання із спадкодавцем доведеним належними та достатніми доказами. 
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що при розгляді справи місцевий суд не звернув увагу на ту обставину, що для реалізації спадкових прав позивачу, як спадкоємцю першої черги, необхідно було встановити факт постійного проживання із спадкодавцем, а не факт проживання однією сім`єю, що породжує права та обов`язки для спадкоємців четвертої черги.
Необхідно зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні докази для встановлення факту проживання позивача із спадкодавцем саме однією сім`єю. (спільність бюджету, розподіл інших обов`язків, спільна господарська та інша діяльність та інше).
В зв`язку з чим рішення місцевого суду необхідно уточнити, що доведений саме факт постійного проживання позивача із спадкодавцем. 
Щодо доводів скаржника про вихід суду за межі позовних вимог та обрання позивачем неефективного способу правового захисту.
З матеріалів справи вбачається, що однією з позовних вимог позивача було скасування права власності відповідача, ОСОБА_1 , на 1/2 частину житлового будинку. 
В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що представником позивача 01.03.2021 року було подано заяву про зміну предмета позову. До матеріалів справи (апеляційної скарги) доказів подачі такої заяви не долучено. 
Статтею 1301 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Разом з тим, статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У відповідності до вказаної норми закону та вимог ст. 13 ЦПК України правом вибору способу правового захисту наділений позивач у справі, а суд повинен оцінити ефективність та відповідність закону обраного способу правового захисту. 
Скасування права власності відповідача та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спадкового житлового будинку є ефективним способом правового захисту, при цьому, закон не вимагає обов`язкового визнання недійсним виданого свідоцтва про право на спадщину за законом іншим спадкоємцям.
Доводи апеляційної скарги щодо незастосування при розгляді справи правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 09.10.2019 у справі № 686/23692/15, є необґрунтованими, оскільки обставини у цій справі не є релевантними до обставин справи, що переглядається. 
Щодо доводів про незастосування судом строку позовної давності. 
Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Як встановлено, позивач у справі фактично вступив у спадщину та мав право вимагати визнання за ним права власності в будь-який час. Законом не встановлено строк, протягом якого особа, яка фактично прийняла спадщину повинна оформити свідоцтво про право на спадщину.
При розгляді справи місцевий суд вірно встановив, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2 з приводу встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та оформлення своїх спадкових прав розпочав свій перебіг з моменту офіційної відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, тобто 10 вересня 2018 року, а не з часу отримання свідоцтва про право на спадкове майно відповідачем.
До суду позивач звернувся протягом в межах трирічного строку з часу отримання відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.
В матеріалах справи відсутні докази про те, що про порушення свого права позивачу було відомо з часу отримання відповідачем, ОСОБА_1 , свідоцтва про право на спадщину. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності свого підтвердження не знайшли.
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищезазначені висновки апеляційного суду, рішення місцевого суду підлягає зміні в частині встановлення факту, що має юридичне значення, уточнивши, що встановлено факт постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки позовні вимоги по суті фактично задоволені, підстав для відшкодування витрат, понесених відповідачем під час апеляційного перегляду, не вбачається. 
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 квітня 2022 року - змінити.
Виключити із резолютивної частини рішення суду словосполучення «однією сім`єю».
В іншій частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 квітня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24 червня 2022 року.

Головуючий суддя                                                          П.С. Абрамов

Судді                                                                         Т.В. Одринська

В.П. Пікуль