КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 760/4515/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1724/2022	Головуючий у суді першої інстанції - Кушнір С.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
16 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                      Оніщук М.І.,
судді                                                          Верланов С.М., Мельник Я.С.,
секретар                                                     Ющенко Я.М.
за участю:
представника позивача                          ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким просила:
- визнати недостовірною інформацію, розповсюджену шляхом подання письмових та усних пояснень, відповідачем ОСОБА_5 на засіданнях служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації 01.06.2017 року, на судових засіданнях в Солом`янському районному суді м. Києва під час розгляду цивільних справ за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 «про позбавлення батьківських прав» та «про зобов`язання не чинити перешкоди у вивезенні малолітньої дитини на оздоровлення за кордон» ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:« ОСОБА_4 , систематично перешкоджає моїй участі у вихованні дитини, а саме - не надає мені можливості бачити та спілкуватися з дитиною, порушуючи моє законне право на виховання сина, не відповідає на дзвінки, пошту та інші засоби зв`язку, не повідомляє про місце знаходження дитини (інколи по 3-4 місяці). Забирає у дитини куплені мною мобільні телефони, змінює номери телефонів, щоб унеможливити моє спілкування з власним сином. Регулярно налаштовує дитину проти мене»; «За 3 роки нашого розлучення, у ОСОБА_2 , було, як мені відомо, 3 громадянські чоловіка, деякі навіть проживали з нею, часом, ОСОБА_4 може мати близькі стосунки з декількома чоловіками, і з усіма знайомити нашого спільного сина»; « ОСОБА_2 надмірно вживає алкоголь та не пам`ятає де та з ким була як наслідок»; « ОСОБА_2 дозволяє собі, покласти дитину спати разом з собою у одній кімнаті, та коли дитина засинає, піти гуляти»;
- зобов`язати відповідача ОСОБА_5 спростувати дану інформацію шляхом розміщення вибачення в засобах масової інформації та заборонити відповідачу ОСОБА_5 вчиняти дії, які принижують її честь,гідність та ділову репутацію, що виражається в розповсюдженні недостовірної інформації про неї;
- стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.;
- судові витрати покласти на відповідача.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що вищенаведені відомості, поширені відповідачем, є недостовірними, оскільки вони не відповідають дійсності та містять інформацію про події та явища, яких не існувало.
Рішення Солом'янськогорайонного суду м. Києва від 07.06.2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 147-154).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову повністю спростовується матеріалами справи, які підтверджують недостовірність оспорюваної інформації  (а.с. 157-162).
Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Отже, з огляду на викладене та враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.06.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації розглядалось питання надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини та встановлення графіку участі батька у вихованні малолітнього сина. 
Розпорядженням Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 12.06.2017 року № 323 визначено порядок спілкування батька ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_5 .
При цьому, відповідачем до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації 04.05.2017 року та 20.04.2017 року надавались письмові пояснення, в яких відповідач зазначав:
- « ОСОБА_4 , систематично перешкоджає моїй участі у вихованні дитини, а саме - не надає мені можливості бачити та спілкуватися з дитиною, порушуючи моє законне право на виховання сина, не відповідає на дзвінки, пошту та інші засоби зв`язку, не повідомляє про місце знаходження дитини (інколи по 3-4 місяці). Забирає у дитини куплені мною мобільні телефони, змінює номери телефонів, щоб унеможливити моє спілкування з власним сином. Регулярно налаштовує дитину проти мене»;
- «За 3 роки нашого розлучення, у ОСОБА_2 , було, як мені відомо, 3 громадянські чоловіка, деякі навіть проживали з нею, часом, ОСОБА_4 може мати близькі стосунки з декількома чоловіками, і з усіма знайомити нашого спільного сина»;
- « ОСОБА_2 надмірно вживає алкоголь та не пам`ятає де та з ким була як наслідок»;
- « ОСОБА_2 дозволяє собі, покласти дитину спати разом з собою у одній кімнаті, та коли дитина засинає, піти гуляти»;
Так, відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
У свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Разом з тим відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 4, 5, 6, 7  ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
При цьому, під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. 
Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК Українине є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка будучи ратифікованою Законом України від 07.07.1997 року, відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. 
Згідно роз`яснень, які містяться в п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. за № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього порушено його особисті немайнові права.
Разом з тим, слід зазначити, що за правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що вищенаведені відомості, поширені відповідачем, є недостовірними, оскільки вони не відповідають дійсності та містять інформацію про події та явища, яких не існувало.
Водночас, аналізуючи інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь, гідність і репутацію, колегія суддів, враховуючи положення зазначених вище актів законодавства, приходить до висновку, що вислови відповідача стосовно позивача, які були висловлені ним в межах судових засідань при розгляді цивільної справи про позбавлення батьківських прав, а також під час надання ним пояснень до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації для складення ними висновку щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, мають характер суб`єктивного припущення та не можуть бути кваліфіковані як повідомлення про факт, що підлягає перевірці на предмет його істинності.
При цьому, аналізуючи зміст оспорюваних висловлювань з урахуванням мовностилістичних засобів, за допомогою яких оголошена інформація, колегія суддів вважає, надаючи пояснення як по суті цивільної справи, висловлював свою думку стосовно подій, які зумовили розгляд питань щодо можливості позбавлення його батьківських прав, та в цілому піддав критиці позицію позивача стосовно вказаного питання, не маючи при цьому на меті принизити честь та гідність позивача.
З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи,  а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.
Також, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне та правильне по суті рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 23 лютого 2022 року.
 
Суддя-доповідач                                                           М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 С.М. Веранов
 
                                                                                            Я.С. Мельник