ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 р. 	Справа № 440/7282/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Курило Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039  по справі № 440/7282/21
за позовом         ОСОБА_1  
до        Головного управління Національної поліції в Полтавській області  
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
02 липня 2021 року ОСОБА_1   (далі за текстом - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі за текстом - відповідач, ГУНП в Полтавській області ) , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності унаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, на підставі пункту 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію",
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності унаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, на підставі пункту 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що ГУНП в Полтавській області протиправно відмовлено у прийнятті рішення про призначення одноразової грошової допомоги. На переконання позивача, оскільки  відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії причиною інвалідності є захворювання, а не поранення (контузія, травма або каліцтво),  тому відсутні підстави для подання копій актів розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 по справі № 440/7282/21 позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (код ЄДРПОУ 40108630, вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36000) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано висновок Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 28 травня 2021 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Полтавській області повторно розглянути матеріали за заявою ОСОБА_1 від 27 квітня 2021 року про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №163/28293, з урахуванням висновків суду.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає, що відсутність акту розслідування нещасного випадку та акту, що свідчить про причини та обставини травми поліцейського, унеможливлює надання висновку про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки не можливо встановити, чи була отримана травма пов`язана з учиненням позивачем кримінального або адміністративного правопорушення, або чи не є вона наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено  в суді апеляційної інстанції, що з 01 вересня 1994  року до 06 листопада 2015 року позивач перебував на службі в МВС України, а з 07 листопада 2015 року до 03 лютого 2021 року проходив службу в Національній поліції.
Наказом ГУНП в Полтавській області № 63 о/с від 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) (а.с. 51).
27 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУНП в Полтавській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, у якій просив провести виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що позивач отримав II групу інвалідності через захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в поліції (а.с. 32).
Листом ГУНП в Полтавській області від 08 червня 2021 року № 29/П-12/Оп повідомлено позивача, що матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги були сформовані відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11 січня 2016 року № 4 (у редакції наказу МВС України від 21 вересня 2017 року № 788 та ГУНП в Полтавській області від 05 квітня 2019 року № 249), 28 травня 2021 року розглянуті комісією ГУНП в Полтавській області відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 97 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію". М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" опрацьовані надані матеріали на відповідність діагнозу та повідомлено, що діагноз, зазначений у довідці МСЕК м. Полтава серії 12ААВ № 102372 від 06 квітня 2021 року, відповідає діагнозу, визначеному у свідоцтві про хворобу № 22/С від 26 січня 2021 року та пов`язаний з травмою, отриманою 20 травня 2005 року, та не пов`язаний з травмою, отриманою в 2006 році. Відповідно до підпункту 6 пункту 5 розділу III Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11 січня 2016 року № 4 (зі змінами), у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає, зокрема, копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини травми поліцейського, зокрема про те, що вона не пов`язана з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС. Пакет документів не відповідає чинному законодавству, оскільки не наданий  акт розслідування нещасного випадку, що стався у 2005 році (а.с. 17-18).
ГУНП в Полтавській області  28 травня 2021 року прийняло  висновок, яким  відмовило у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі підпункту 4 пункту 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 31).
Не погоджуючись із висновком ГУНП в Полтавській області від 28 травня 2021 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки складання відповідних актів розслідування залежало від керівника органу, в якому позивач проходив службу, а не від позивача. Суд також посилався на те, що відповідачем не доведено, що отримана позивачем травма могла бути пов`язана з учиненням ним кримінального або адміністративного правопорушення або є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" (надалі – Закон № 580-VIII).
        Стаття 97 Закону України "Про Національну поліцію" визначає, що в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського призначається одноразова грошова допомога, яка є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави.
          Пунктами 3 та 4 частини 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що одноразова грошова допомога призначається в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:
         - визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;
           - визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Частиною другою вказаної статті визначено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
            Вичерпні підстави, коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги поліцейському не здійснюються, передбачені у статті 101 Закону України № 580-VIII: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

           Доказів вчинення позивачем діянь (дій) визначених у статті 101 Закону України "Про Національну поліцію" матеріали справи не містять, що також не підтверджено і відповідачем у справі.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №163/28293 (надалі – Порядок №4 ) в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (надалі – ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.
      Преамбула цього Порядку передбачає, що ці Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т.ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).
У пункті 4 Розділу І Порядку № 4 визначені випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського:
1) під час виконання службових обов`язків (пункт 1 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;+
2) під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
3) під час проходження поліцейським служби (пункт 2 частини першої статті 97 Закону) - випадок, який не пов`язаний із безпосереднім виконанням службових обов`язків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту;
4) пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту;
5) пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.
Згідно з пунктом 5 Розділу І Порядку № 4 ОГД не призначається і не виплачується за наявності підстав, визначених статтею 101 Закону.
Положеннями статті 101 Закону № 580-VIII передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:
а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;
б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);
г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що підстави для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги встановлені Законом № 580-VIII,  відсутні у висновку 28.05.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.
Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі встановлення поліцейському інвалідності – дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, – дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
Як убачається  із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 102372, позивачу встановлено II групу інвалідності з 30 березня 2021 року – захворювання, так, пов`язані з проходженням служби в поліції (а.с. 11).
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням йому інвалідності, причиною якої є наявність у нього захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в поліції.
Щодо доводів апелянта про те, що позивачем  не подано копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини травми поліцейського, зокрема про те, що вона не пов`язана з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 6 пункту 5 розділу III Порядку №4 для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).
Виходячи із аналізу  вказаних приписів, копії актів розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини, пов`язані саме із отриманням поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) та необхідні для того, щоб виключити отримання таких поранень саме в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Водночас, із Свідоцтва про хворобу № 22/с М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" вбачається, що захворювання ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.
На підставі викладеного, М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" дійшла висновку, що саме захворювання, а не поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язане з проходженням  позивачем служби в поліції.
Колегія суддів зазначає, що ГУПН в Полтавській області в ході розгляду справи не надало суду доказів, що захворювання позивача є наслідком обставин, визначених статтею 101 Закону № 580-VIII.
Разом з цим, з дослідженого послужного списку позивача вбачається, що позивач жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності за учинення діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; учинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом).
Стосовно посилання  відповідача на лист М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" від 11 травня 2021 року № 33/37-1576, в якому зазначено, що діагноз позивача пов`язаний з травмою, отриманою  20 травня 2005 року (а.с. 37), колегія суддів зазначає таке.
Як убачається із Свідоцтва про хворобу № 22/с від 26 січня 2021 року,   ОСОБА_1 20 травня 2005 року  отримав травму, діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, лікувався в КНП "Новосанжарська центральна лікарня". Матеріали службового розслідування не надані, розслідування нещасного випадку не проводилось (а.с. 13-14).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ (надалі - Закон №2694) охорона праці - система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.
За приписами статті 22 Закону №2694,  роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.
З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України розроблено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 27 грудня 2002 року за №1346.
Згідно з пунктом 2.1. Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).
Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (пункт 2.4. Порядку №1346).
Відповідно до пункту 3.5 Порядку №1346 керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС.
Отже, саме на керівника підрозділу покладено обов`язок щодо організації розслідування нещасного випадку.
Як правомірно враховано судом першої інстанції,  отримавши 20 травня 2005 року закриту черепно-мозкову травму, ОСОБА_1 офіційно лікувався в КНП "Новосанжарська центральна лікарня".
На переконання колегії суддів, неналежне виконання обов`язків керівництвом позивача щодо не призначення розслідування нещасного випадку не може мати негативних наслідків для позивача, оскільки у останнього відсутні повноваження для самостійного проведення відповідного розслідування та складання відповідних актів за їх результатами.
Крім того, пунктом 2 розділу III Порядку №4 передбачено, що посадові особи поліції у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у виплаті ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, яка зазначена у висновку ГУНП в Полтавській області від 28 травня 2021 року, не узгоджується із  вимогами статті 97 Закону № 580-VIII.
Вказані обставини є підставою для визнання протиправним та скасування висновку ГУНП в Полтавській області від 28 травня 2021 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням останньому II групи інвалідності.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, а також, враховуючи наявність у позивача права на отримання такої допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати відповідача повторно розглянути матеріали за заявою ОСОБА_1 від 27 квітня 2021 року про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №163/28293, з урахуванням висновків суду.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Також суд у цій справі враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.
При цьому, колегія суддів вказує, що в силу приписів ст. 139 КАС України та результату розгляду справи по суті, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                            ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 по справі № 440/7282/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		Л.В. Курило 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова