ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" січня 2022 р.           Справа№ 910/8885/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Коротун О.М. 
          Суліма  В.В. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 (повний текст рішення складено та підписано 22.07.2021)
у справі №910/8885/21    (суддя Турчин С.О.)
за позовом Товариства з обмеженою    відповідальністю "Маркс.Капітал"
до Моторного (транспортного) страхового бюро України
про стягнення 8 408,29 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 8 408,29 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу №5/31-07/2016 від 31.07.2016 та з огляду на положення підпункту п.41.1. ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у позивача виникло право звернення до Моторно (транспортне) страхового бюро України про стягнення заборгованості за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі 47 632,68 грн, з яких: 31 379,51 грн - розмір завданого збитку, 1 650,65 грн - 3% річних, 6 757,64 грн - інфляційних втрат, 7 844,88 грн - пені. Оскільки відповідачем було частково виконано зобов`язання перед позивачем на суму 31 379,51 грн, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 8 408,29 грн, з яких: 1 650,65 грн - 3 % річних, 6 757,64 грн - інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 позов задоволено повністю, стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" 3% річних у сумі 1 650,65 грн, інфляційні втрати у сумі 6 757,64 грн, витрати на правову допомогу у сумі 4 600,00 грн та судовий збір у сумі 2 270,00 грн.
Рішення мотивоване тим, що розмір грошової вимоги, а саме: 31 379,51 грн - розмір завданого збитку, 1 650,65 грн - 3 % річних, 6 757,64 грн - інфляційних втрат, 7 844,88 грн - пені та обґрунтованість такої вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" встановлені у справі про банкрутство, мають преюдиціальне значення і не потребують повторного доказування у даній справі. позовні вимоги про відшкодування  3% річних у сумі 1 650,65 грн та  інфляційних втрат у сумі 6 757,64 грн, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що відповідають положенням чинного законодавства. Враховуючи, що перебіг строку позовної давності розпочинається від дня, коли позивач міг довідатись про порушення свого права (у даному випадку від дати часткового задоволення відповідачем заяви позивача та відмови у виплаті сплати 3% річних, інфляційних втрат), суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулось з даним позовом (31.05.2021)  у межах загального строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти до розгляду дану апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги проводити з викликом сторін, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 910/8885/21, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі до Моторного (транспортного) страхового бюро України, розподілити судові витрати.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції належним чином не встановлено, коли позивач дізнався про своє порушене право та помилково дійшов висновку, що строк позовної давності обраховується не з моменту ДТП, а з моменту визнання ПрАТ "СК "Україна" банкрутом.
Скаржник зазначає про те, що відповідно до умов договору про відступлення права вимоги від 09.10.2015 до позивача перейшло право вимоги у порядку суброгації, а отже строк позовної давності рахується з дати ДТП - 04.02.2016, тобто, саме з дати настання страхового випадку починається загальний строк позовної давності та який закінчився 04.02.2019, а спеціальний строк позовної давності закінчився 16.01.2017. 
Також скаржник зазначає про те, що загальний строк позовної давності, який переривався з 02.03.2018  по 17.07.2019 та продовжувався на 340 днів, закінчився 22.06.2020, а позивач звернувся з пропуском як загального, так і спеціального строків позовної давності, таким чином, підлягають застосуванню наслідки пропуску строків позовної давності - відмова в позові в повному обсязі.
На думку скаржника, після ліквідації Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" та затвердження ліквідаційного балансу до МТСБУ перейшли зобов`язання страховика, а саме: виплата страхового відшкодування за договорами обов`язкового страхування  Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" за шкоду, нанесену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить у зобов`язання страховика, що визнаний банкрутом та не може бути покладено на Моторне (транспортне) страхове бюро України, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 01.11.2021, зазначає про те, що до вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором страхування не може бути застосований строк позовної давності, оскільки:
- розмір заборгованості за договором страхування уже встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, а саме ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 у справі № 910/842/18;
- позовна давність до вимог, які були заявлені позивачем у справі № 910/842/18, не могла бути застосована, оскільки не була пропущена; 
- іншої заборгованості за договором страхування АІ/5682352, не встановленої рішенням суду, позивач не просить стягнути з відповідача.
На думку позивача, виплата відповідачем частини боргу за договором страхування АІ/5682352, встановленого ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 суперечить змісту заяв про застосування строків позовної давності, оскільки часткова сплата боргу свідчить про визнання боргу вцілому.
Позивач зазначає про те, що відповідач не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі №910/8885/21 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати до Північного апеляційного господарського суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 910/8885/21, докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405,00 грн та докази надсилання апеляційної скарги Товариству з обмеженою   відповідальністю "Маркс.Капітал".

Від відповідача через відділ канцелярії суду надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 910/8885/21, до якого також додано докази сплати судового збору (платіжне доручення № 9802372 від 16.09.2021) та докази надсилання апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 поновлено Моторному (транспортному) страховому бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 910/8885/21 пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 910/8885/21. Відмовлено у задоволенні клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі №    910/8885/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи викладене, перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/8885/21 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Згідно із матеріали справи 04.02.2016 по бул. І.Лепсе,38 в м. Києві, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля "Daewoo Lanos" реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля  "Mazda" реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У відповідності до постанови  Солом`янського  районного суду міста Києва від 23.03.2016 у справі №760/3037/16-п вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення  водієм автомобіля   "Daewoo Lanos" реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ,  вимог п.п.2.3. б), 10.3. ПДР України.  
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 23.03.2016 у справі №760/3037/16-п ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно із ч.4 ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. 
Відповідно до звіту №2847 про оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 11.02.2016, було проведено огляд пошкодженого автомобіля "Mazda" реєстраційний номер НОМЕР_2 та визначено вартість матеріального збитку завданого в результаті ДТП, що становить  34645,62 грн.
За доводами позивача 01.03.2016 ОСОБА_2 (власник автомобіля  "Mazda" реєстраційний номер НОМЕР_2 ) подала до ПрАТ "СК "Україна" заяву про страхове відшкодування.
08.07.2016 між ОСОБА_2 та ФОП Шиян Д.С. було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, на підставі якого ОСОБА_2 відступив ФОП Шиян Д.С. права вимоги в зобов`язаннях, що виникли із вищевказаного ДТП, у тому числі одержання грошового відшкодування нанесеної майнової шкоди від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ.
31.07.2016 між ФОП Шиян (клієнт) та ТОВ "Маркс.Капітал" (фактор) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/31-07/2016.
Відповідно до п.1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до додатку №1 до цього договору, зокрема, з договору відступлення права вимоги від 31.07.2016.
В силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.1.2 договору).
Пунктом 1.4. договору передбачено, що зобов`язаною особою (боржником) є ОСОБА_1 (п. 4 Додатку №1 до договору); страхова компанія Приватне акціонерне товариство "СК "Україна"; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що починаючи з 31.07.2016 кредитором у договірному зобов`язанні за  страховою подією 04.02.2016, яке виникло в результаті ДТП, є ТОВ "Маркс.Капітал".
Однак, Приватне акціонерне товариство "СК "Україна", порушуючи умови договору страхування (полісу), не здійснило виплату грошового зобов`язання.  
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 було відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія  "Україна".
30.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства "СК "Україна", в тому числі за зобов`язанням яке виникло  за страховою подією 04.02.2016.
24.04.2018 ТОВ "Маркс.Капітал" було подано уточнення до заяви про грошові вимоги до ПрАТ "СК "Україна" у справі №910/842/18, у тому числі за зобов`язанням яке виникло за страховою подією 04.02.2016. Уточнення стосувалися детального розрахунку заборгованості ПрАТ "СК "Україна" перед ТОВ "Маркс.Капітал". 
Судом враховано, що у додатку №1 від 23.04.2018 до уточнення до заяви про грошові вимоги  ТОВ  "Маркс.Капітал" від 27.03.2018 було  помилково зазначено первинного кредитора " ОСОБА_3 " замість " ОСОБА_2 ". Однак, враховуючи, що у заяві про грошові вимоги до ПрАТ "СК "Україна" були зазначені договори, за якими позивачем набуто право вимоги, у тому числі  за страховою подією 04.02.2016, судом прийнято до уваги пояснення позивача щодо допущеної в уточненнях помилки в частині зазначення первинного кредитора.
Отже, ТОВ "Маркс.Капітал" у заяві про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства "СК "Україна" просило визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" та включити грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів у розмірі 14 268 524,30 грн (у редакції уточнень), в тому числі за страховою подією 04.02.2016 у сумі 47 632,68 грн, а саме: 31 379,51 грн - розмір завданого збитку, 1 650,65 грн - 3% річних, 6 757,64 грн - інфляційних втрат, 7 844,88 грн  - пені.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 позивач визнаний кредитором Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна". 
Грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "СК "Україна"  у зобов`язанні були визнані в повному обсязі та внесені до реєстру кредиторів згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, постановлено ліквідувати ПрАТ "Страхова компанія "Україна" у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, а також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог
У зв`язку з ліквідацією ПрАТ "Страхова компанія "Україна" позивач звернувся до відповідача із заявою від  05.09.2019 про виплату відшкодування в загальній сумі 47 632,68 грн, що складається із суми страхового відшкодування, сум 3% річних, інфляційних втрат та пені.
01.10.2019 відповідачем було частково виконано зобов`язання за страховою подією 04.02.2016, здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 31 379,51 грн, що підтверджується витягом із особового рахунку позивача.
Посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язання  у повному обсязі позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення  8 408,29 грн, з яких: 1 650,65 грн - 3% річних, 6 757,64 грн - інфляційні втрати.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України "Про страхування").
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, правовідносини якій регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який у є спеціальним.
Пунктом  9.1 ст. 9 вказаного Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора (ст. 511 ЦК України).
Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У частині 3 статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Вказана правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 06.06.2012 у справі № 303/2147/14-ц (провадження № 6-49цс12), а також Верховного Суду, викладеними в постановах від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15, від 28.02.2018 у справі № 149/344/15-ц, від 06.06.2019 у справі №    758/8819/16-ц, від 26.06.2019 у справі № 760/2905/16-ц, від 04.09.2019 у справі №    280/2625/13-к, від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15.
Крім того, в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №    910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 1214гс18).
З огляду на викладене, існує стала судова практика Верховного Суду, що в разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема, виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, право постраждалої особи (іншої особи, яка набула таке право) щодо відшкодування не лише шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а й відповідальності за несвоєчасне виконання страховиком (у визначених законом випадках - МТСБУ) такого обов`язку (регламентної виплати), передбачене нормами чинного законодавства та підтверджується сталою судовою практикою.
У межах справи, що розглядається, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 ТОВ "Маркс.Капітал" визнано кредитором ПАТ "СК "Україна", в тому числі за зобов`язаннями, які, зокрема, є предметом спору у даній справі.
У силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд правомірно зазначив, що встановлені у справі № 910/842/18 розмір грошової вимоги в сумі 31379,51 грн (що включає спірні нарахування) та обґрунтованість такої вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" до ПАТ "СК "Україна" мають преюдиціальне значення і не потребують повторного доказування.
Водночас, ключові доводи та позиція відповідача у цій справі полягають у тому, що він несе відповідальність за зобов`язаннями ліквідованих (у даному випадку із застосуванням процедури банкрутства) страховиків виключно в межах регламентних виплат (страхового відшкодування). Натомість інші нарахування, а саме пов`язані з несвоєчасним виконанням такого зобов`язання (як то 3% річних, інфляційні втрати, пеня), зокрема, визнані у справі про банкрутство ліквідованого страховика, - це відповідальність страховика-банкрута за порушення грошового зобов`язання, яка не входить до зобов`язань МТСБУ, передбачених пп. ґ) п. 41.1 ст. 41 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та не може бути покладена на МТСБУ, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер.
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), чинним на момент виникнення правовідносин у цій справі.
За загальним правилом, викладеним у п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Норми ст. 87 Закону про банкрутство (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ "СК "Україна") не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма ч. 5 ст. 45 Закону про банкрутство встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.
Натомість спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.
Зокрема, відповідно до п. 20.3 ст. 20 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Підпунктом "ґ" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.
При цьому, преамбула ст. 41 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом, не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями пп. ґ) п. 41.1 цієї статті та із положеннями п. 20.3 ст. 20 цього ж Закону, п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування". Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до ст. 625 ЦК України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.
Оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому.
У спірних правовідносинах акцент потрібно ставити не на відшкодуванні шкоди, яка відшкодовується МТСБУ у випадках, передбачених ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме на переході до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані, що передбачено положеннями п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 цього Закону.
Отже, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу зазначених норм закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.
Правильність цієї позиції узгоджується із фактом визнання у справі про банкрутство кредиторських вимог ТОВ "Маркс.Капітал" до ПАТ "СК "Україна" як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, а також узгоджується з умовами в п. 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу №5/31-07/2016 від 31.07.2016 - щодо права позивача (фактора та кредитора за договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.
З огляду на викладене, з урахуванням встановленого факту переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування сум 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
У такому випадку невирішеним залишається питання захисту цивільного права потерпілого щодо своєчасного і належного отримання гарантованих законом виплат - страхового відшкодування, зокрема, у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання такого зобов`язання.
Тому, з метою належного захисту права потерпілого на своєчасне та належне отримання гарантованих законом виплат (відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди), керуючись принципом верховенства права та враховуючи визначений Великою Палатою Верховного Суду спосіб захисту (щодо звернення не до завдавача шкоди, а до його страховика), колегія суддів вважає правомірним та справедливим, у даному випадку, покладення відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання (страхового відшкодування) на МТСБУ.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19.
Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості позовних вимог до МТСБУ про відшкодування сум відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати страхового відшкодування.
Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Як зазначалось вище, правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
Отже, у контексті спірних правовідносин таке право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика.
Аналіз положень п.п. 2, 3 ст. 20 та п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" свідчить, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) - на МТСБУ.
Таким чином, з урахуванням положень пп. ґ) п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування судами обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.
Відтак, право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати часткового задоволення відповідачем заяви позивача та відмови у виплаті сплати 3% річних, інфляційних втрат, як помилково зазначив суд першої інстанції
Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №  910/14293/19.
Тому невірним є визначення судом першої інстанції початок перебігу позовної давності у цій справі щодо вимог про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.
Як зазначено вище, факт ліквідації ПАТ "СК "Україна" встановлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, що стало підставою для звернення ТОВ "Маркс.Капітал" з позовом у цій справі, що розглядається.
Таким чином, саме з дати ліквідації страховика ухвалою суду від 17.07.2019 починається перебіг позовної давності.
ТОВ "Маркс.Капітал" звернулось з позовом до МТСБУ 31.05.2021.
Вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат і 3% річних у розумінні ст. 625 ЦК України мають похідну природу від основного грошового зобов`язання, тому до них застосовується загальна позовна давність у три роки.
За наведених підстав, враховуючи дату звернення ТОВ "Маркс.Капітал" з позовом у цій справі, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог позову про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача 6 757,64 грн інфляційних втрат та 1 650,65 грн 3% річних підлягають задоволенню, оскільки позов подано у межах позовної давності.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції щодо висновків про застосування до спірних правовідносин позовної давності, виклавши їх в редакції цієї постанови.
Стосовно розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 4600,00 грн, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).
Стаття 161 ГПК України визначає, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
У позовній заяві позивач зазначив, що очікує понести витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4600,00 грн.
Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно зі ст. 26 Закону  України  "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
01.06.2020 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Дефендерс" (адвокатське об`єднання) укладено договір № 96 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручив, а адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надавати правову допомогу на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 до договору від 01.06.2020, гонорар за надання адвокатським об`єднанням правової допомоги сплачується клієнтом у формі фіксованої оплати, відповідно до цін (тарифів), визначених в додатку № 1 до даної додаткової угоди "Тарифи за надання окремих видів правової допомоги".
У додатку № 1 від 01.06.2020 до додаткової угоди № 1 сторони погодили розміри гонорару за надання окремих видів правничої допомоги.
19.05.2021 між клієнтом та адвокатським об`єднанням складено акт приймання-передачі правової допомоги № 198 від 19.05.2021, відповідно до якого вартість наданих послуг склала 4 600,00 грн, з яких ознайомлення з матеріалами справи - 600,00 грн та підготовка та подання позовної заяви - 4 000,00 грн.
Згідно з п. 3 додаткової угоди № 1 гонорар сплачується на підставі акту приймання-передачі, підписаного сторонами протягом 3-х робочих днів з моменту підписання.
Доказів сплати позивачем відповідачем адвокатському об`єднанню гонорару в сумі 4 600,00 грн не подано.
Разом з цим, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові № 922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката та не підтверджено жодними засобами доказування неспівмірність розміру цих витрат.
Підтвердженням того, що Більчук Олександр Олександрович є адвокатом підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №    5461/10 від 08.10.2015.
З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність заявленого позивачем розміру витрат на професійну правову допомогу критеріям, що визначені ст. 126 ГПК України та не вбачає підстав для його зменшення.
Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про те, що відповідно до ст. 129 ГПК України витрати позивача на правову допомогу покладаються на відповідача у розмірі 4 600,00 грн, у зв`язку із задоволенням позову. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. 
Натомість, згідно із ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами ч. 4 ст. 277  ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вказане вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 910/8885/21  підлягає зміні, з підстав неправильного застосування норм матеріального права, з викладенням мотивувальної частини рішення щодо висновків про застосування позовної давності до спірних правовідносин в редакції даної постанови.
Таким чином, з огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 6 757,64 грн інфляційних втрат та 1 650,65 грн 3% річних, скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі №910/8885/21 задоволенню не підлягає. Резолютивна частина рішення господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а мотивувальна частина рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі №  910/8885/21 в частині висновків про застосування позовної давності підлягає зміні, шляхом викладення її у редакції цієї  постанови.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення  Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 910/8885/21 залишити без задоволення.
2. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 910/8885/21 залишити без змін.
3. Мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 910/8885/21 змінити в частині висновків про застосування позовної давності, виклавши її в редакції даної постанови.
4.  Матеріали справи № 910/8885/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

          Постанова складена та підписана 12.01.2022, після виходу колегії суддів із відпусток.

Головуючий суддя                                                            О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                О.М. Коротун

                                                                                В.В. Сулім