Справа № 444/2953/21                                Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б. 
Провадження № 33/811/1638/21                                        Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Смолинця Ярослава Івановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Смолинця Ярослава Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Жовківського районного суд Львівської області від 19 жовтня 2021 року, 
встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн.
Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 23 вересня 2021 року о 17 год. 20 хв., в с. Гійче по вул. Першотравнева 75, Львівського району, Львівської області, керуючи транспортним засобом Вайпер, без номерних знаків, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, порушення координації рухів, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Смолинець Я.І., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати постанову суду першої інстанції, закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення, поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
Стосовно строку на апеляційне оскарження зазначає, що постанову апелянтом отримано 25 жовтня 2021 року, а відтак останнім днем для оскарження є 4 листопада 2021 року.
Вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою.
Апелянт зазначає, що притягнення до відповідальності відбулося із порушенням встановленої процедури, а саме початок притягнення відбувся після завершення керування транспортним засобом, а не після зупинення транспортного засобу на вимогу працівників патрульної служби, у зв`язку з цим відсутня кваліфікуюча ознака вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Зазначає, що інспектором поліції порушено права особи,яка притягується до адміністративної відповідальності, внаслідок чого було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
У матеріалах справи відсутні докази направлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності до медичного закладу, для проведення огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його представника на підтримку доводів апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суду вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає до поновлення, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови отримав 25 жовтня 2021 року, що стверджується наявною у матеріалах справи розпискою, а тому, з метою забезпечення особі доступу до правосуддя, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суду вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у: 
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №284343 від 23 вересня 2021 року (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_1 ,. керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, порушення мови), відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному заклад в присутності двох свідків;
- відеозаписі, долученому до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі в присутності двох свідків;
- поясненнях свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( а.с. 4-5), які зазначили, що водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в їх присутності;
Доводи апелянта, що працівниками поліції було порушено його права, порядок притягнення його до адміністративної відповідальності не заслуговують на увагу апеляційного суду.
Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив ПДР України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , було зупинено за порушення ПДР Укарїни, даний факт підтверджується копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕОА №4810043 від 23 вересня 2021 (а.с. 7) відповідно до якого водія притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1 ПДР України.
Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, після зупинки транспортного засобу за порушення ПДР України, у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, порушення мови).
Як слідує з положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735,така містить два можливі варіанти проведення огляду на стан сп`яніння: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
При цьому як для проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, так і для проведення огляду лікарем закладу охорони здоров`я, необхідні згода водія на проведення такого огляду.
Як вбачається з відеозапису, долученогодо матеріалів справи, та пояснень свідків, ОСОБА_1 відмовився від проведення такого огляду у встановленому законом порядку.
Доводи апелянта, щодо порушення права на захист працівниками поліції не буруться до уваги апеляційного суду.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №284343 (а.с. 1) ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, даний факт підтверджується відеозаписом.
Щодо направлення особи до закладу охорони здоров`я, з відеозапису вбачається, що працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що водій ОСОБА_1 категорично заперечив.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. 
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції також дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

постановив:

поновити адвокату Смолинцю Ярославу Івановичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Жовківського районного суд Львівської області від 19 жовтня 2021 року.
Постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Смолинця Ярослава Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 Партика І.В.