У х в а л а  
 
15 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 521/8027/20
провадження № 61-795ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду                      від 23 вересня 2021 року, на рішення Малиновського районного суду                      м. Одеси від 23 жовтня 2020 року та постанову (додаткове рішення) Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року, додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», третя особа - професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,
 
В с т а н о в и в:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з вищеназваним позовом, обґрунтовуючи його тим, що наказом директора КП «Морська пошуково-рятувальна служба»                              від 06 червня 2016 року № 102-к вона прийнята на роботу на посаду завідуючого сектору розвитку КП «МПРС». Загальний стаж роботи на підприємстві з лютого 2012 року на різних посадах (провідний економіст фінансово-економічного управління, провідний інженер відділу технічної експлуатації служби флоту) складає більше восьми років. Має відповідно кваліфікацію та 20-річний досвід роботи у морській галузі, а також додаткову освіту щодо підготовки проектів, що посвідчується відповідними сертифікатами. Нагороджена Подякою Міністерства інфраструктури України за особисті трудові досягнення у професійній діяльності під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з формуванням та забезпеченням реалізації державної політики у сфері морського транспорту (наказ Міністерства інфраструктури України від 23 червня 2017 року №72-о) та почесними грамотами КП «МПРС». Нею розроблено «Стратегічний план розвитку КП «МПРС» на 2017-2021 роки», затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2017 року № 413, та розроблено і включено напрямки розвитку системи пошуку і рятування на морі до Національної транспортної стратегії України на період до 2030 року (розпорядження КМУ від 30 травня 2018 року №430), що надало нормативні засади та законодавчі аспекти розвитку підприємства для виконання міжнародних зобов`язань України з пошуку і рятування на морі.
Наказом КП «МПРС» від 17 лютого 2020 року № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» виведено з 17 квітня 2020 року із штатного розпису КП «МПРС» 38 посад, у тому числі посаду завідуючого сектору розвитку. 19 лютого 2020 року їй вручено попередження про вивільнення відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. 21 квітня 2020 року наказом КП «МПРС» № 236-к її звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Вважає, що її звільнення з посади завідуючого сектору розвитку КП «МПРС» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України було проведено без дотримання порядку, встановленого кодексом законів про працю України та грубим порушенням норм діючого трудового законодавства, внаслідок чого видано незаконний наказ про її звільнення, тому просила:
1)    визнати незаконним та скасувати наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21 квітня 2020 року № 236-к про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору розвитку КП «Морська пошуково-рятувальна служба»;
2)    поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору розвитку                        КП «Морська пошуково-рятувальна служба»;
3)    стягнути з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з                      22 квітня 2020 року до дати винесення рішення у справі;
4)    стягнути з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн. 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано незаконним та скасовано наказ казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (далі - КП «МПРС») від 21 квітня 2020 року № 236-к про звільнення                  ОСОБА_1 з посади завідувача сектору розвитку підприємства; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача сектору розвитку                   КП «МПРС»; стягнено з підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 квітня 2020 року до дати ухвалення рішення в сумі                              106 827,51 грн без урахування податків і зборів; стягнено з підприємства на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 5 000,00 грн; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 19 248,20 грн; стягнено з підприємства на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 682,00 грн; стягнено з підприємства на користь держави судовий збір в сумі                                1 909,07 грн; в іншій частині вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси                       від 23 жовтня 2020 року стягнено з КП «МПРС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 000,00 грн.
Постановою Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Апеляційну скаргу                       КП «МПРС» задовольнено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року змінено в його мотивувальній частині та залишено без змін в його резолютивній частині.
Постановою (додатковим рішенням) Одеського апеляційного суду                     від 23 вересня 2021 року апеляційну скаргу КП «МПРС» залишено без задоволення. Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2020 року залишено без змін.
Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 07 грудня                  2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнено з КП «МПРС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 4 500,00 грн.
10 січня 2022 року КП «МПРС»  звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного суду від 28 грудня                  2021 року.
Дослідивши касаційну скаргу КП «МПРС», Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:                       а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу;  справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом спору є визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 106 827,51 грн, відшкодування моральної шкоди- 5 000,00 грн.
Верховний Суд урахував предмет спору, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій в даній справі не підлягають касаційному оскарженню.
 
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Разом із цим, касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням указаного, оскільки КП «МПРС» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною                 скаргою казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня                   2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 вересня                      2021 року, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси                              від 23 жовтня 2020 року та постанову (додаткове рішення) Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року, додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», третя особа - професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук 

І. М. Фаловська