Дата документу 20.12.2021 Справа № 331/4755/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний № 331/4755/18                        Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження №22-ц/807/3235/21                 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів: 	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кримської О.М.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж на рішення Ленінського  районного  суду м. Запоріжжя  від 20 травня  2021 року  у справі за позовом Публічного  акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких  міських електричних мереж  до  ОСОБА_1   про стягнення боргу за спожиту активну електричну енергію,- 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж (далі ПАТ «Запоріжжяобленерго») звернулось до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту активну електричну енергію.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .
05 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 13166 про постачання електричною енергією, згідно з умовами якого позивач постачає електричну енергію до належного на паві власності відповідачу об`єкта нерухомості, а відповідач оплачує позивачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є невід`ємними частинами.
У зв`язку із невиконанням своїх договірних зобов`язань щодо оплати вартості спожитої електричної енергії у відповідача виник борг за спожиту  електроенергію за період з 01 травня 2017 року  по 07 серпня 2017 року в сумі 11 746 гривень 40 копійок. На час подання позовної заяви борг не сплачено.Окрім того, у зв`язку з несплатою відповідачем вартості спожитої електроенергії, у період з 22 червня 2017 року по 31 грудня 2017 року останньому було нараховано пеню у розмірі 1 091 гривня 51 копійка, 3% річних суми заборгованості у розмірі 126 гривень 31 копійка та суму інфляційних витрат у розмірі 482 гривні 74 копійки. 
На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по сплаті вартості спожитої активної електричної енергії в розмірі 11 746 гривень, а також 1 091 гривня 51 копійка пені, 126 гривень 31 копійка 3% річних суми заборгованості, 482 гривні 74 копійки інфляційних нарахувань та суму сплаченого судового збору в розмірі 1 762 гривні. 

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж відмовлено. 

       Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних  мереж    подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що між сторонами в справі виникли правовідносини на підставі договору про постачання електричної енергії № 13166 від 05 грудня 2014 року, яким визначено кінцевого споживча послуг з користування послуг електричної енергії - ОСОБА_1 .Відповідно до положень ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір. Відповідно до п. 5.10 Правил користування електричною енергією передбачено, що про необхідність внесення змін до договору про постачання електричної енергії споживач має не пізніше ніж за 20 днів до початку дії договору про купівлю-продаж електричної енергії письмово повідомити постачальника електричної енергії за регулюваним тарифом та остаточно розрахуватися з ним. Судом першої інстанції проігноровані фактичні обставини справи та документальні докази, а саме в матеріалах справи відсутні документальні докази на підтвердження факту звернення ( письмові заяви) від ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжжяобленерго» щодо розірвання договору за період з 27.04.2017 року по 07.08.2017 року, та навпаки, матеріали справи містять заяву від 28.08.2017 року ОСОБА_1 про розірвання договору про постачання електричної енергії № 13166 від 05.12.2014 року, акт про відключення № 8619 від 07.08.2017 року, акт від 30.08.2017 року про закриття особового рахунку до договору № 13166, що свідчить про дату 28.07.2017 року з якої саме відбулося відлік стосовно припинення договірних відносин між сторонами. Отже, період з 01.05.2017 року по 07.08.2017 року за який виникла заборгованість та нарахування є законними з боку позивача.

       Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн (2270,00 грн х 100 = 227 000 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 13 446, 96 грн., яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині пбо зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_1 з 27 квітня 2017 року не є власником об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , а з 01.05.2017 року припинив надавати покази електричного приладу та письмово звернувся до позивача з заявою про зміну власника та узгодити розрахунки, проте, позивач проігнорував звернення відповідача та продовжував нарахування за спожиту електроенергію ОСОБА_1 , тому період, за який позивач просить стягнути заборгованість з відповідача не підтверджений будь-якими правовідносинами між сторонами. Отже, позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору про постачання електричної енергії від 05 грудня 2014 року № 13166, за умовами якого позивач постачає електричну енергію відповідачу до об`єкта нерухомості за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 81а м, а відповідач оплачує позивачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є невід`ємними частинами. Договір підписаний споживачем та постачальником, завірений печаткою. (а.с. 5-20).
Згідно з п.2.3.4 Договору, передбачено обов`язок відповідача оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами Додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» та № 5 «Графік зняття показів розрахункових засобів».

Відповідно до додатку № 4 « Порядок розрахунків за активну електричну енергію» до договору визначені наступні умови: Споживач не пізніше 14-00 годин другого робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, направляє свого представника до постачальника електричної енергії для подання у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою Споживача Акту спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію. П. 6 - за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого Споживачем акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію та інших умов договору з урахуванням сум платежів, що надійшли від Споживача. П. 10 Споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги – доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги – доручення, що направляються йому Постачальником електричної енергії.

Згідно з п. 11 Додатку № 4 до договору встановлено, якщо споживач не надав Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію в обусловлений термін, Постачальник електричної енергії самостійно визначає обсяги спожитої електроенергії та надає споживачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для сплати, виходячи із середньодобового обсягу споживання електроенергії за попередній розрахунковий період.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано «Акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію» в період з травня 2017 року по серпень 2017 року включно.

07 червня 2017 року позивачем, на адресу відповідача направлено рахунок від 31 травня 2017 року за № 13166/5а на суму 250, 34 грн., яка розрахована, виходячи із показів, зафіксованих 01 червня 2017 року. (а.с. 21-22)

05 липня 2017 року позивачем, на адресу відповідача направлено рахунок від 30 червня 2017 року за № 13166/6а на суму 246, 76 грн.,за спожиту електричну енергію за червень у кількості 119 кВТ/год. (а.с.23-24)

04 серпня 2017 року позивачем, на адресу відповідача направлено рахунок від 31 липня 2017 року за № 13166/7а на суму 9 4040, 52 грн., за спожиту електричну енергію за липень у кількості 4 527 кВТ/год. (а.с.26-27)

11 вересня 2017 року позивачем, на адресу відповідача направлено рахунок від 31 серпня 2017 року за № 13166/8а на суму1 844, 78 грн., за спожиту електричну енергію за серпень у кількості 876 кВТ/год. (а.с.28-29).

07 серпня 2017 року, ектроустановка споживача була відключена у зв`язку із наявність заборгованості та несплатою по договору про постачання елетрчиної енергії № 13166 від 05 грудня 2014 року на об`єкт, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом про відключення № 86119 від 07 серпня 2017 року.

Згідно розрахунку ПАТ «Запорріжжяобленерго» в особі Запорізьких електричних мереж про фактично спожиту електричну енергію за період з 01 травня 2017 року по 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 виставлено рахунок за використану, але несплачену електроенергію в розмірі 11 746, 40 грн ( а.с. 32).

За положеннями пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.  

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина 1 статті 611 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом, що 05.12.2014 року між ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж та ОСОБА_1 було укладено договір про користування електричною енергією № 13166 за умовами якого енергопостачальник взяв на себе зобов`язання постачати споживачеві електричну енергію до належного відповідачу на праві власності об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 ., а споживач зобов`язався оплачувати фактично спожиту електричну енергію. Сторони погодили межу відповідальності за стан та обслуговування електроустановок, що відображено у Додатку 9 до Договору, де у п. 4 зазначено, що користувач несе відповідальність за електрообладнання на своєму балансі. 

27 квітня 2017 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладено договір купівлі – продажу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською – Фастовець О.О. зареєстровано в реєстрі за № 1047 ( а.с. 88-93).

22 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулась за Постачальника з заявою про узгодження схеми розрахункового обліку за об`єктом, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з набуттям права власності, проте правовстановлюючих документів на підтвердження права власності не надав( а.с. 124).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що до позивача звернувся саме відповідач ОСОБА_1 із заявою про зміну власника та узгодити розрахунки не відповідають фактичним обставинам справи. 

12.10.2017 року між ПАТ « Запоріжжяобленерго», в особі Запорізьких міських електричних мереж та ОСОБА_2 укладено договір про постачання електричної енергії № 14356 до належної їй на праві власності об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 125). 

Порядок укладання договору про постачання електричної енергії передбачено у пунктах 5.1?5.4 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКР № 28 від 31 липня 1996 року (чинними момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території і споживачем. Порядок укладання договору про постачання електричної енергії передбачено у пунктах 5.1?5.4 ПКЕЕ

Відповідно до розділу 2 Договору «Зобов`язання сторін», під час виконання умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та правилами користування електричною енергією. (ПКЕЕ).

Відповідач ОСОБА_1 взяв на себе обов`язок сплачувати позивачу вартість електричної енергії, відповідно до п.2.3.4. Договору Про постачання електричної енергії та узгодили без будь-яких заперечень положення у Додатку № 4 «Порядку розрахунків за активну електричну енергію» та Додатку № 5 «Графік зняття показів розрахункових засобів». 

Принципи щодо письмової форми угод/правочинів закріплено на законодавчому рівні.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Тобто, сторони досягли всіх істотних умов, визначити спосіб та порядок розрахунків, права та обов`язки, відповідальність, та зазначили порядок проведення будь – яких дій в рамках договірних відносин, зокрема, зазначили, що усі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін, що підтверджується п. 9.1 Розділу 9 договору про постачання електричної енергії від 05 грудня 2014 року № 13166. 

Пунктом 9.4 Договору визначено, що Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2015 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінченням дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. 

Матеріали справи не містять доказів про те, що сторони вносили зміни до вищезазначеного договору, внесення яких, відповідно до статті 654 ЦК України, вимагає дотримання письмової форми. Заяв про розірвання договору у спірний період матеріали справи також не містять. 

Відповідно до п. 2.5 Договору у разі звільнення займаного приміщення, реорганізації, ліквідації ( у тому числі шляхом банкрутства), відчуження в будь-який спосіб займаного приміщення споживач зобов`язаний повідомити постачальника електричної енергії за 20 діб до дня зміни власника приміщення і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежів, передбачених цим Договором, до дня зміни власника приміщення включно, а Постачальник електричної енергії зобов`язаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення Споживачем приміщення.
Аналогічна вимога викладена у п. 6.18 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, які діяли на час спірних правовідносин, відносно якого визначено, що у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.
Постачальник електричної енергії зобов`язаний припинити постачання електричної енергії за договором, а електропередавальна організація (основний споживач) - передачу електричної енергії (спільне використання технологічних електричних мереж) з заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією. За умови одночасного розірвання договору про постачання електричної енергії з попереднім споживачем, виплати всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, та звернення нового споживача щодо укладення договору про постачання електричної енергії в межах одного розрахункового періоду припинення електропостачання об`єкта не здійснюється.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів, виходячи з умов відповідних договорів.

З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил та нормативно-технічних документів після розірвання договорів із споживачем, який звільняє приміщення.

Водночас, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про розірвання договору про постачання електроенергії від 05 грудня 2014 року № 13166 лише від 28 серпня 2017 року ( а.с. 120). Про що 30 серпня 2017 року складено Акт про закриття особового рахунку по договору № 13166 від 05.12.2014 року. ( а.с. 121).

Таким чином, саме з 28 серпня 2017 року відбувається відлік щодо припинення договірних відносин між сторонами. 

Відповідно до вимог законодавства України, Правил користування електричною енергією з новим споживачем може укладатися договір про постачання електричної енергії лише після розірвання договору з попереднім споживачем, який звільнив приміщення.

Проте, суд першої інстанції вищезазначених вимог закону та фактичних обставин справи не врахував, не надав належної оцінки всім доказам у справі, а саме, в матеріалах справи відсутні документальні докази на підтвердження факту звернення ( письмові заяви) від ОСОБА_1 до ПАТ « Запоріжжяобленерго» щодо розірвання договору за період з 27.04.2017 року по 07.08.2017 року, та навпаки, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 28.08.2017 року про розірвання договору про постачання електричної енергії № 13166 від 05.12.2014 року, акт про відключення № 8619 від 07.08.2017 року, акт від 30.08.2017 року про закриття особового рахунку по договору № 1366, що й свідчить про дату 28.07.2017 року з якої саме відбувся відлік стосовно припинення договірних відносин між сторонами.

Отже, до розірвання вищезазначеного договору, саме ОСОБА_1 повинен був своєчасно здійснити оплату спожитої на його об`єкті електричної енергії за період з 27 квітня 2017 року по 28 серпня 2017 року, виходячи з умов договору про постачання електричної енергії № 13166 від 05.12.2014 року. 

Розрахунок заборгованості за період з 01 травня 2017 року по 07 серпня 2017 року у розмірі 11746.40 грн, відповідачем не спростовано, тому є всі підстави вважати, що відповідачем було спожиту доставлену енергопостачальником електричну енергію в заявленому обсязі станом на 07 серпня 2017 року. 

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною першою статті 612 ЦК України, визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.2.1 договору, за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог – доручень за активну електроенергію, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобов`язання по сплаті, в розмірі 0,5 від суми платежу за кожний день прострочення ( але не більш подвійної облікової ставки Націоноального банку України, що діяли в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

У зв`язку з несплатою вартості спожитої електроенергії відповідачу нараховано пеню в розмірі 1091.51 грн за період з 22.06.2017 року по 31.12.2017 року у розмірі 1091.51 грн (а.с.35).
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог, оскільки спожита відповідачем електрична енергія підлягає оплаті, а у зв`язку з несплатою вартості спожитої електроенергії у строк, встановлений договором підлягає стягненню також пеня.
Оскільки до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 625 ЦК України, обґрунтованим також є стягнення з відповідача 3% річних від суми боргу та індексу інфляції.
Наявні в матеріалах справи розрахунки апеляційним судом перевірені та є правильним.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статей 12, 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими та дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового судового рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1762, 00 грн., за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643,00 грн.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України , колегія суддів,- 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж - задовольнити 

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року у цій справі- скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 11 746 грн., пеню у розмірі 1 091, 74 грн., 3 % річних у розмірі 126, 31 грн., інфляційні витрати у розмірі 482, 74 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1762, 00 грн., за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 20 грудня 2021 року.

Головуючий, суддя	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В.	Кримська О.М.