Справа № 462/1979/21                                Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/2862/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,
без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги про зобов`язання працевлаштування працівника,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги та просить суд зобов`язати відповідача працевлаштувати її на цьому або іншому підприємстві установі організації відповідно до її фаху (а.с. 1-3).
В обґрунтування позову покликається на наступні обставини та зазначає, що 01.01.2017 року у порядку переведення з Рудківської районної лікарні вона була прийнята на посаду дільничного лікаря-педіатра комунального закладу Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги на 0,75 ставки. 02.07.2018 року Комунальний заклад Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги перейменовано у Комунальне некомерційне підприємство Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги. Згідно наказу КНП Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги № 351-к від 01.10.2019 року «Про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» ОСОБА_1 лікарю-педіатру надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.09.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак, з вересня 2019 року і по теперішній час остання перебуває у декретній відпустці. 28.12.2020 року остання отримала попередження від 23.12.2020 року про те, що у зв`язку із ліквідацією підприємства, відповідно до рішення XXVIII сесії VII скликання Самбірської районної ради Львівської області від 03.11.2020 року № 689 вона буде звільнена з 05.03.2021 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом відповідача № 175-к від 05.03.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацією підприємства» ОСОБА_1 , лікаря-педіатра амбулаторії ЗПСМ м. Рудки звільнено 05.03.2021 року у зв`язку з ліквідацією підприємств п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також проведено кінцевий розрахунок з виплатою вихідної допомоги. Враховуючи, що трудовим законодавством України передбачено ряд гарантій при звільненні для жінок, які мають дітей віком до трьох років, просить суд задовольнити вимоги позовної заяви у повному обсязі.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 28 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги про зобов`язання працевлаштування працівника - задоволено.
Зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги здійснити працевлаштування ОСОБА_1 відповідно до її фаху, згідно ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Комунальне некомерційне підприємство Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги.
Вважає рішення суду незаконним. Вважає оскільки згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.11.2020р. відбулось внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи (комунального некомерційного підприємства Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги) в результаті її ліквідації, за наведеного правонаступник відсутній, а права та обов`язки зазначеного підприємства не переходять до іншої особи внаслідок правонаступництва.
Вважає, що в силу ст. 49-2 КЗпП України, приймаючи оскаржуване рішення суд не з`ясував, чи було дотримано комунальним некомерційним підприємством Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги цієї норми.
Просить рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 травня 2021 року та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16 грудня 2021 року, є дата складення повного судового рішення - 29 грудня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Комунального некомерційного підприємства Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з тих підстав, що відповідач не є ліквідованим, а перебуває лише в стані припинення і не втратив статусу юридичної особи. Окрім цього, суд прийшов до висновку, що відповідач перед позивачем на підставі ч.3 ст. 184 КЗпП України має обов`язок щодо її працевлаштування.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін (частина третя статті 21 КЗпП України).
Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Згідно з пунктом 10 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин.

01.01.2017 року згідно наказу № 4-к від ОСОБА_1 зарахована у порядку переведення з Рудківської районної лікарні та прийнята на посаду лікаря-педіатра дільничного амбулаторії комунального закладу Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги на 0,75 ставки (а.с. 3 зворот).
02.07.2018 року згідно наказу № 6-к Комунальний заклад Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги перейменовано у Комунальне некомерційне підприємство Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги (а.с. 4).
Згідно наказу КНП Самбірського районного Центру первинної медико-санітарної допомоги № 351-к від 01.10.2019 року «Про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» ОСОБА_1 лікарю-педіатру було надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.09.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).
Відтак, судом встановлено, що з вересня 2019 року і по теперішній час ОСОБА_1 перебуває у декретній відпустці.
ОСОБА_1 28.12.2020 року одержала попередження від 23.12.2020 року про звільнення з 05.03.2021 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6).
Згідно наказу КНП Самбірського районного Центру первинної медико-санітарної допомоги № 175-к від 05.03.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацією підприємства» наказано звільнити ОСОБА_1 05.03.2021 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, оформити звільнення та провести повний розрахунок відповідно до законодавства (а.с. 7), що підтверджується також копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 4).
У той же час ч. 3 ст. 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.
Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов`язок із працевлаштування, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров`я).
Таким чином, частиною третьою статті 184 КЗпП України встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема вагітної жінки, та передбачено обов`язкове працевлаштування у випадках її звільнення після закінчення строкового трудового договору. Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов`язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої статті 232 КЗпП України обов`язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця.
Отже звільнення особи, на яку поширюються гарантії, встановлені ст. 184 КЗпП України, допускається лише у випадку письмової відмови цієї особи від запропонованої їй роботи без поважних причин. У іншому разі власник зобов`язаний працевлаштувати її на тому ж або іншому підприємстві.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Комунальне некомерційне підприємство Самбірський-районний Центр первинної медико-санітарної допомоги перебуває у стані припинення, внесено рішення щодо припинення особи у результаті її ліквідації (а.с. 12), відтак на момент подання позовної заяви відповідач не ліквідований, не втратив статусу юридичної особи.
Суд першої інстанції, беручи до уваги ту обставину, що позивачка є жінкою, яка має дитину віком до трьох років (а.с. 9), перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку з 09.09.2019 року до 21.06.2022 року (а.с.5), у матеріалах справи немає жодних належних та допустимих доказів та підтверджень того, що відповідач пропонував позивачу іншу роботу на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації), також матеріали справи не містять письмової відмови позивача від запропонованої їй роботи без поважних причин, звільнення позивача відбулося з порушенням норм чинного законодавства.
Оскільки на час звільнення у зв`язку із ліквідацією підприємства ОСОБА_1 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то після її звільнення у Комунального некомерційного підприємства Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомогивиник обов`язок щодо її працевлаштування відповідно до вимог частини третьої статті 184 КЗпП України і не може бути підставою для повного перекладення обов`язку щодо працевлаштування вивільненого працівника виключно на державну службу зайнятості.
Долучені до апеляційної скарги нові докази на спростування доводів позовної заяви судом не приймаються, оскільки такі докази не були предметом розгляду в суді першої інстанції і скаржник не був обмежений в можливості такі докази подати в суд першої інстанції.
З наявної в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що скаржник копію ухвали про відкриття провадження і копію позовної заяви отримав завчасно - 14 квітня 2021 року, в зв`язку з чим в останнього було достатньо часу на подання відзиву на позовну заяву з долученням до такого відповідних доказів.
Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги некомерційного підприємства Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомогижодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 травня 2021 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Самбірський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги - залишити без задоволення 
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 травня 2021 року- залишити без змін 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 29 грудня 2021 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        Н.П. Крайник

                                                                       О.М. Ванівський