ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року	Львів	Справа № 380/12400/20 пров. № А/857/18633/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року (ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Карп`як О. О.) в адміністративній справі № 380/12400/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

                                                   В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплату йому всіх сум, що належить йому до виплати в день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а саме: 1) індексації грошового забезпечення за період часу з липня 2015 року по 12 лютого 2018 року; 2) грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018  роки, яка передбачена п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” з урахуванням попередньо виплаченої суми; 3) одноразової грошової допомоги передбаченої  ч. 2 ст. 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, з урахуванням попередньо виплаченої суми;
- зобов`язати   ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати  та виплатити йому середній розмір грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме не виплата всіх сум, що належали йому для виплати: індексації грошового забезпечення за період часу з липня 2015 року по 12 лютого 2018 року; 2) грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018  роки, яка передбачена  п.1 ст.10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” з урахуванням попередньо виплаченої суми; 3) одноразової грошової допомоги передбаченої  ч. 2 ст. 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011 –ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, з урахуванням попередньо виплаченої суми із розрахунку 36 242, 40 грн, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу затвердженого Постановою КМУ від 15.01.2004 № 44.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач не здійснив своєчасний розрахунок при звільненні, а тому позивач вважає, що має право на нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року відповідача у справі - ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіональне управління Державної прикордонної служби України замінено правонаступником - ІНФОРМАЦІЯ_4 (військовою частиною НОМЕР_2 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за індексацію грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки, яка передбачена п.1 ст.10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, одноразової грошової допомоги передбаченої  ч. 2 ст. 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.  
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 (військову частину НОМЕР_2 ) Західного регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35 657,30 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ), який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у спірних відносинах відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. При цьому, за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Відтак, норми статті 117 КЗпП не можуть бути застосовані до виплати індексації грошового забезпечення.
Також вказує на те, що на день звільнення позивача спору між ним та відповідачем щодо виплачених сум не було. Спір щодо невиплати позивачу належних йому сум при звільнені виник вже після звільнення позивача.
Покликається на правові висновки, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761-9584/15-ц, відповідно до яких зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно, зокрема, враховувати період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості , а також те, з чим була пов`язана тривалість такого період затримки з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом начальника 93 прикордонного загону (І категорія) Західного регіонального управління (І категорія) Державної прикордонної служби України від 12.02.2018 року № 41-ос виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 12 лютого 2018 року старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії – начальника 2 групи молодших інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби (місце дислокації н.п. Циків) відділу прикордонної служби “Шегині” І категорії (тип Б).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року в справі № 380/5130/20 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби, індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по 12 лютого 2018 року. 
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по 12 лютого 2018 року у сумі 10 877,47 грн.  
Визнано  протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у 2016, 2017, 2018 році, що передбачена п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011- XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовці в та членів їх сімей” без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій”. 
Зобов`язано Мостиський прикордонний загін (військова частина 1494) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій”, з урахуванням раніше виплачених сум грошової допомоги на оздоровлення. 
Визнано  протиправною бездіяльність Мостиського прикордонного  загону (військова частина 1494) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині виплати позивачу одноразової грошово допомоги передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовці Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішні справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерств надзвичайних ситуацій”. 
Зобов`язано Мостиський прикордонний загін (військова частина 1494) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій”, з урахуванням раніше виплачених сум одноразової грошової допомоги.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 380/5130/20 (пров. № А/857/11135/20), апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі № 380/5130/20 – без змін.

На виконання вказаного судового рішення 30.11.2020 відповідачем на картковий рахунок позивача було нараховано кошти, а саме заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по 12 лютого 2018 року, одноразової грошової допомоги, а також допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 року в сумі 36 530, 64 грн. 
Представник позивача в позовній заяві покликається на те, період затримки розрахунку при звільненні тривав з 13 лютого 2018 року (наступний день після звільнення, виключення зі списків частини) по 30.11.2020 року (день фактичної виплати).
Стверджують, що позивач має право на отримання грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу у день його виключення із списків частини не виплачено всіх належних йому сум, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому, відповідно до  статті 117 КЗпП України, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку. 
При цьому суд виходив із того, що сума середнього заробітку за час затримки виплати позивачеві при звільненні зі служби становить 324 157,29 грн. Разом з тим, суд вважав, що в порівнянні із виплаченою сумою грошового забезпечення у розмірі 36 242,40 грн, суму у розмірі 324 157,29 грн не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму такої компенсації, тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 35 657,30 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегія суддів зазначає, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані нормами спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад і розмір виплати грошового забезпечення. Водночас такі питання врегульовано приписами загального трудового законодавства - КЗпП України.

Аналізуючи наведені норми трудового законодавства колегія суддів вважає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відтак, оскільки, позивачу, індексацію грошового забезпечення не виплачено в день звільнення, то слід вважати, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, з врахуванням строків звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що непроведення з вини Мостиського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) позивачу виплати грошового забезпечення у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як видно з матеріалів справи, на виконання рішення суду позивачу виплачено грошове забезпечення у сумі 36 530,64 грн на його картковий рахунок 30.11.2020, а відтак, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) провів фактичний розрахунок з позивачем щодо виплати грошового забезпечення поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі статті 117 КЗпП України.
Також судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки при звільненні з позивачем не проведено повного розрахунку та не здійснено виплату всіх належних сум, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення належить за період з 13.02.2018 по 30.11.2020.

Згідно із п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.
При задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП необхідно враховувати:
розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

У справі, що розглядається, судом враховано такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Як видно з особистої картки грошового забезпечення позивача, розмір грошового забезпечення позивача за два місяці до звільнення становив 9797,55 грн + 9887,23 грн: 62 робочих дні у грудні 2017 року та у січні 2018 року, звідси середньоденна заробітна плата позивача становить 317,49 грн (за останні 2 місяці 19 684,78 / 62 календарні дні (за останні два повні місяці грудень 2017 року та у січень 2018 року).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні складає 324 157,29 грн (317,49 *1021 робочих днів за період з 13 лютого  2018 року по 30 листопада  2020 року), а також з тим, що з урахуванням принципу справедливості та співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 35 657,30 грн.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати, то судом  першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до частини 2 статті 2 вказаного Закону України під доходами слід розуміти грошові доходи громадян,  які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (статті 3, 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати").

Пунктом 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159), компенсації  підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).
Пунктами 2, 4 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Пунктом 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Враховуючи зазначені вище норми суд першої інстанції зробив вірний висновок, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законим, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.  

Керуючись ст.ст.229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року в адміністративній справі № 380/12400/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин