ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року 
м. Київ
справа № 808/2762/16
адміністративне провадження № К/9901/36814/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року (суддя Стрельнікова Н.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року (головуючий суддя Семененко Я.В., судді: Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець, позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (яку протокольною ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року та ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2022 року замінено її правонаступниками, відповідно, Запорізькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області та Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України; далі - Інспекція, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22 квітня 2016 року №0001781702, №0001791702, №0001801702 та від 13 липня 2016 року №0005041702, №0005051702, №0005061702.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Підприємець вказував на те, що сформовані ним показники податкового обліку та своєчасність сплати податків і зборів підтверджуються належними документальними доказами, відтак, на думку позивача, висновки акту перевірки про порушення ним вимог податкового законодавства України є помилковими й такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах, а прийняті на підставі них податкові повідомлення-рішення - протиправними й такими, що підлягають скасуванню.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року, позов задоволено.

Приймаючи такі рішення, суди, дослідивши обставини справи, визнали підтвердженими первинними документами всі понесені та задекларовані позивачем спірні витрати, а тому зазначили про помилковість висновку відповідача про їх завищення Підприємцем, як і його тверджень про несвоєчасність сплати ним як податковим агентом податку на доходи фізичних осіб, у зв`язку із чим визнали протиправними та скасували спірні податкові повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями, Інспекція звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на обставини, встановлені в акті перевірки, просила їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач своїм правом на подання письмових заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не скористався.

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає наступне.

Судами встановлено, що у період з 11 березня 2016 року по 23 березня 2016 року посадовими особами Інспекції проведено виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності Підприємця з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт №714/08-27-13-2-2486708373 від 06 квітня 2016 року, в якому зазначено про порушення позивачем, зокрема, вимог:
- пункту 164.1 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.2 статті 171, пункту 177.8 статті177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб у сумі 87 339,38 грн., у тому числі: січень 2014 року - в сумі 2 401,45 грн., лютий 2014 року - в сумі 1 834,59 грн., березень 2014 року - в сумі 2 521,11 грн., квітень 2014 року - в сумі 2 722,94 грн., травень 2014 року - в сумі 3 926,95 грн., червень 2014 року - в сумі 1 319,94 грн., липень 2014 року - в сумі 1 317,01 грн., серпень 2014 року - в сумі 26,28 грн., вересень 2014 року - в сумі 4 336,68 грн., жовтень 2014 року - в сумі 28,94 грн., листопад 2014 року - в сумі 1 117,63 грн., грудень 2014 року - в сумі 1 023,89 грн., січень 2015 року - в сумі 387,22 грн., лютий 2015 року - в сумі 57,44 грн., березень 2015 року - в сумі 6 208,31 грн., квітень 2015 року - в сумі 3 711,15 грн., травень 2015 року - в сумі 14 436,45 грн., червень 2015 року - в сумі 6 043,47 грн., липень 2015 року - в сумі 5 039,10 грн., серпень 2015 року - в сумі 9 106,25 грн., вересень 2015 року - в сумі 8 539,66 грн., жовтень 2015 року - в сумі 3 694,43 грн., листопад 2015 року - в сумі 6 120,31 грн., грудень 2015 року - в сумі 1 418,19 грн.;
- підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України у зв`язку із несвоєчасним перерахуванням до бюджету податку на доходи фізичних осіб під час виплати заробітної плати: у січні 2014 року - несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 775,00 грн., у лютому 2014 року - в сумі 775,00 грн., у травні 2014 року - в сумі 667,00 грн., у червні 2014 року - в сумі 615,33 грн., у серпні 2014 року - в сумі 97,35 грн., у вересні 2014 року - в сумі 730,88 грн., у жовтні 2014 року - в сумі 831,59 грн., у листопаді 2014 року - в сумі 385,85 грн., у грудні 2014 року - в сумі 409,90 грн., у січні 2015 року - в сумі 240,00 грн., у лютому 2015 року - в сумі 268,91 грн., у березні 2015 року - в сумі 200,00 грн., у квітні 2015 року - в сумі 200,00 грн., у травні 2015 року - в сумі 280,00 грн., у червні 2015 року - в сумі 400,00 грн.;
- підпункту 168.1.2 пункту 168.1, підпункту 168.4.1 пункту 168.4 статті 168, підпункту 129.1.3 пункту 129.1, пункту 129.4 статті 129 ПК України, внаслідок чого нарахована пеня в сумі 11,92 грн. за несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати працівників за січень, лютий, травень, червень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2015 року;
- підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, абзацу 4 підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПК України, що мало наслідком неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб під час відшкодування працівнику витрат на придбання алкогольних напоїв в загальній сумі 43,47 грн. (289,83 грн. х 15%);
- підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України внаслідок невідображення в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за 4 квартал 2015 року суми відшкодування працівнику ОСОБА_2 витрат на придбання алкогольних напоїв, що в свою чергу призвело до втрат бюджету;
- підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України у зв`язку із несвоєчасним перерахуванням до бюджету військового збору під час виплати заробітної плати: у листопаді 2014 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 40,01 грн., у грудні 2014 року - в сумі 38,95 грн., у травні 2015 року - в сумі 10,85 грн., у червні 2015 року - в сумі 20,01 грн.;
- підпункту 168.1.2 пункту 168.1, підпункту 168.4.1 пункту 168.4 статті 168, підпункту 129.1.3 пункту 129.1, пункту 129.4 статті 129 ПК України, внаслідок чого нарахована пеня в сумі 0,16 грн. за несвоєчасне перерахування військового збору із заробітної плати працівників за листопад, грудень 2014 року та травень, червень 2015 року;
- пункту 177.2 статті 177, пункту 177.4 статті 177 ПК України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 146 959,33 грн., в тому числі: за 2014 року - на суму 125 323,18 грн. та за 2015 рік - на суму 21 636,15грн.;
- підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 ПК України внаслідок заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік в сумі 2 058,16 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом 22 квітня 2016 року прийнято податкові повідомлення-рішення:
- №0001771702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується агентами із доходів платника податку у виді заробітної плати, на загальну суму 152 470,22 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням - 87 382,85 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 65 075,45 грн., пеня - 11,92 грн.;
- №0001781702, згідно з яким збільшено грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 2 572,70 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням - 2 058,16 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 514,54 грн.;
- №0001791702 про нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 10,98 грн. та пені в розмірі 0,16 грн.;
- №0001801702, відповідно до якого Підприємцю збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 220  439 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями - 146 959,33 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 73 479,67 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку й за результатами розгляду його скарги рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області №574/14/08-01-10-01-13 від 11 липня 2016 року податкове повідомлення-рішення №0001771702 від 22 квітня 2016 року скасовано в частині зайво нарахованого грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 87 339,38 грн. і 60 466,48 грн. штрафних санкцій; крім того, на 41,65 грн. збільшено позивачу розмір штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасне перерахування військового збору до бюджету відповідно до пункту 127.1 статті 127 ПК України, а також застосовано фінансову санкцію у розмірі 510,00 грн. на підставі пункту 119.2 статті 119 ПК України.

У зв`язку із наведеним, 13 липня 2016 року податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:
- №0005041702, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 43,47 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 4  608,97 грн. і нараховано 11,92 грн. пені;
- №0005051702 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510,00 грн.;
- №0005061702, відповідно до якого Підприємцю донараховано 41,65 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, Підприємець звернувся до суду з позовом у даній справі.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пункт 163.1 статті 163 ПК України).

Пунктом 164.1 статті 164, підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

За змістом пунктів 177.1, 177.2, 177.3 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпунктів 177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України (в редакції, що діяла з 01 січня 2015 року) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В редакції ж ПК України, що діяла до 01 січня 2015 року, склад витрат та порядок їх визнання встановлювались статтею 138 ПК України, згідно з пунктом 138.1 якої витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пункт 138.4 статті 138 ПК України).

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України).

За змістом частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно із частиною 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм, витрати для цілей оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Водночас, пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу 20 ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу. Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пункту 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Згідно ж із підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України у день настання строку погашення податкового зобов`язання, визначеного податковим агентом при виплаті (нарахуванні) доходів на користь платників податків - фізичних осіб, та/або контролюючим органом під час перевірки такого податкового агента розпочинається нарахування пені.

В той же час, в пункті 119.2 статті 119 ПК України закріплено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Щодо податкових повідомлень-рішень Інспекції №0001801702, №0001781702 від 22 квітня 2016 року та №005061702 від 13 липня 2016 року, суди попередніх інстанцій враховували наступне.

Так, під час розгляду справи, судами встановлено, що у перевіряємий період позивач здійснював вантажні перевезення за міжнародними маршрутами й кошти, які витрачались позивачем на придбання дизельного палива, віднесені до складу витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності.

В той же час, в акті перевірки контролюючий орган зазначав, що позивачем до складу витрат включено вартість придбаного дизельного пального, яке використане не в господарській діяльності, за 2014 рік - на суму 750 586,61 грн. та за 2015 рік - на суму 137 210,73 грн., що привезло до заниження сум податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік - на 125 323,18 грн. та за 2015 рік - на 21 636,15 грн. Такі висновки ґрунтуються на тому, що перевіркою фіскальних чеків на придбання пального у TOB Запоріжнафтопродукт та ПАТ «Укрнафта» за 2014 рік на загальну суму 750 586,61 грн. та за 2015 рік на загальну суму 137 210,73 грн. встановлено обставини придбання пального із короткими інтервалами часу та за одними адресами: м.Запоріжжя, вул.Оріхівське шосе, 26, АЗС №3, м.Запоріжжя, вул.Нагнибіди, 9, АЗС №7, м.Запоріжжя, вул.Східна, 14), а також його придбання у кількості від 2-10 літрів, що не відповідає технічним вимогам транспортних засобів Підприємця, які використовуються у господарській діяльності.

Разом з тим, як під час проведення перевірки, так і при розгляді справи судами позивачем на підтвердження понесених під час здійснення господарської діяльності протягом 2014 - 2015 років витрат на придбання палива надавались копії технічних паспортів на транспортні засоби, міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), товарно-транспортних накладних, наказу №1 від 01 січня 2014 року про застосування норм витрат палива на 2014 - 2015 роки, розробленого на підставі наказу Мінтрансу України №43 від 10 лютого 1998 року.

Окрім того, до перевірки контролюючому органу були надані акти на списання паливно-мастильних матеріалів за 2014 - 2015 роки, використаних на перевезення в межах підприємницької діяльності, що містять всі обов`язкові реквізити, передбачені частиною 2 статті 9 Закону №996, та засвідчують списання паливно-мастильних матеріалів, використаних для здійснення підприємницької діяльності.

Вказані документи, як з`ясували суди, відображені контролюючим органом в акті перевірки (в додатках до акту) й, при цьому, будь-яких зауважень щодо їх оформлення контролюючим органом висловлено не було.

Відтак, встановивши, що спірні понесені позивачем витрати пов`язані з його господарською діяльністю й отриманням доходу від надання послуг перевезення вантажів, а придбаний товар (пальне) використаний під час її провадження, що підтверджується документальними доказами, суди попередніх інстанцій дійшли переконання про помилковість висновків контролюючого органу про заниження позивачем грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

При цьому, суди з посиланням на положення частини 1 статті 72 КАС України взяли до уваги постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року (у справі №808/2762/16 за позовом Підприємця до ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-005101702 від 13 липня 2016 року і рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийнятих на підставі того самого акту перевірки, що й спірні у даній справі податкові повідомлення-рішення), яка набрала законної сили 24 січня 2017 року та в якій викладено висновок щодо правомірності віднесення позивачем до витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, коштів, витрачених на оплату вартості дизельного палива.

З огляду на викладене, суди зазначили про протиправність податкових повідомлень-рішень від 22 квітня 2016 року №0001801702 про збільшення позивачеві суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 220  439,00 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням - 146 959,33 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 734 79,67 грн., та №0001781702 від 22 квітня 2016 року й №005061702 від 13 липня 2016 року, якими Підприємцю нараховано грошове зобов`язання з військового збору, оскільки висновки контролюючого органу щодо його заниження ґрунтувались саме на висновках про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу.

З приводу податкових повідомлень-рішень №0001791702 від 22 квітня 2016 року, №0005041702 та №0005051702 від 13 липня 2016 року, суди виходили з такого.

Так, підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про несвоєчасність перерахування та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб під час виплати працівникам заробітної плати та під час відшкодування працівнику витрат на придбання алкогольних напоїв.

Зокрема, за позицією контролюючого органу позивачем несвоєчасно перераховано податок на доходи фізичних осіб до бюджету під час виплати заробітної плати у 2014 - 2015 роках, чим порушено вимоги підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України, за змістом якої податок на доходи фізичних осіб сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом; банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Разом з тим, суди встановили, що Підприємець сплачував податок з доходів фізичних осіб у день виплати заробітної плати, що підтверджується виписками банку з посиланням на номер чеку (чекової книжки на отримання готівки) та відомостями з виплати заробітної плати, які також були надані під час проведення перевірки.

При цьому, суди з`ясували, що свої висновки про несвоєчасне перерахування позивачем податку на доходи фізичних осіб до бюджету під час виплати заробітної плати перевіряючі ґрунтували на помилковому ототожненні дат складання і підпису відомостей на виплату заробітної плати з датами її фактичної видачі, натомість суди встановили, що дати фактичної видачі заробітної плати зазначені у відомостях на виплату грошей у рядку «У касу оплати в строк з__ до__» та співпадають із датами банківських виписок, а відтак прийшли до висновку про відсутність підстав для нарахування Підприємцю штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4 608,97 грн. та пені у розмірі 11,92 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення №0005041702 від 13 липня 2016 року й штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 10,98 грн. та пені в сумі 0,16 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення №0001791702 від 22 квітня 2016 року.

Крім того, податковим органом в акті перевірки зроблено висновок про компенсацію працівникові позивача ОСОБА_2 за авансовим звітом №АО-0000079 від 31 грудня 2015 року витрат на придбання алкогольних напоїв на загальну суму 289,83 грн., неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб під час відшкодування працівнику таких витрат в сумі 43,47 грн. (289,83 грн. х 15%), а також невідображення в податковому розрахунку суми доходу (відшкодування витрат на придбання алкогольних напоїв), нарахованого (сплаченого) працівникові, та суми утриманого податку.

При цьому суди, погоджуючись з позицією контролюючого органу щодо обов`язку податкового агента своєчасно та у повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку, як такого, встановили обставини, які свідчать, що працівнику позивача ОСОБА_2 витрати на придбання алкогольних напоїв не відшкодовувались.

Так, під час розгляду справи позивачем надано суду завірену належним чином копію авансового звіту №АО-0000079 від 31 грудня 2015 року, за змістом якого сума витрат, що підлягали відшкодуванню, становила 28 375,75 грн. і до якої згідно переліку доданих до авансового звіту документів не входить вартість алкогольних напоїв, придбаних працівником позивача ОСОБА_2 за власні кошти за чеком №4426 від 30 грудня 2015 року.

Судом першої інстанції був допитаний як свідок ОСОБА_2 , який пояснив, що не включав до авансового звіту вартість алкогольних напоїв й остання йому не відшкодовувалась.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено компенсацію ОСОБА_2 витрат на придбання алкогольних напоїв, суди вказали на відсутність підстав для відображення суми 289,83 грн. у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2015 року (у зв`язку із чим до Підприємця застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 510,00 грн.), а також для нарахування та сплати позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 43,47 грн. (289,83 грн. х 15%).

З огляду на наведені вище законодавчі приписи та встановлені у справі обставини, суди прийшли до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22 квітня 2016 року №0001781702, №0001791702, №0001801702 та від 13 липня 2016 року №0005041702, №0005051702, №0005061702, а отже, як наслідок, й для задоволення позовних вимог.

Що ж до доводів касаційної скарги Інспекції, то вони не спростовують мотивів, покладених судами в основу оскаржуваних рішень, як і не свідчать про неправильне застосування ними норм матеріального права або ж порушення процесуальних норм, а фактично зводяться лише до переоцінки встановлених обставин справи, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді | С.С. Пасічник І.А. Васильєва   В.П. Юрченко