Справа № 944/5697/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Білецька М.О. 
Провадження № 22-ц/811/3896/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В. 
Категорія: 53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Савчук Г.В.,
без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» 35967 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 42 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розмір шкоди позивачем визначено неналежним засобом доказування, оскільки відсутній звіт про оцінку майна.
Стверджує, що судом також не враховано, що визначений позивачем розмір матеріального відшкодування не зменшено на розмір податку на додану вартість.
Посилається на те, що суд не встановив чи було проведено ремонт пошкодженого транспортного засобу, оскільки страховик відшкодовує ПДВ лише після надання доказів ремонту транспортного засобу.
Зазначає, що суд не з`ясував на підставі яких документів, що обґрунтовували розмір шкоди було проведено позивачу компенсацію від МТСБУ, не з`ясовано позицію МТСБУ у справі. 
Звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Стверджує, що її відповідальність була застрахована, а ліміт відповідальності по страховому випадку перевищений не був. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 23 травня 2017 року між ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-1301-17-00163. 
Предметом даного Договору є страхування транспортного засобу марки «Mazda СХ», державний номер НОМЕР_1 .
08 вересня 2017 року в м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mazda», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу марки "PEUGEOT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №3017257682071618.
Згідно з постановою судді Яворівського районного суду Львівської області по справі №460/4091/17 від 25 жовтня 2017 року, що набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень. 
Даною поставною встановлено, що 08 вересня 2017 року о 11 год. 20 хв. ОСОБА_1 в м.Львові по вул. Патона 31, керуючи автомобілем марки "PEUGEOT", н.з. НОМЕР_2 , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем "MAZDA CX-7", д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який зупинився попереду на світлофорі, в попутному напрямку, в результаті чого відбулося зіткнення, внаслідок якого транспортні засоби отримали технічні пошкодження.
Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
12 вересня 2017 року потерпіла від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 звернулася до Страховика ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» із заявою, реєстраційний номер ЗСКА-7189, про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
Для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля марки "MAZDA CX-7", державний номерний знак НОМЕР_3 , ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» було проведено огляд застрахованого автомобіля, про що 18 вересня 2017 року складено Акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість).
Згідно із Рахунком на оплату №0169 від 18 вересня 2017 року вартість запчастин відновлювального ремонту автомобіля «MAZDA CX-7», державний номерний знак НОМЕР_3 , складає 81481,28 грн.
Згідно із Рахунком на оплату №611 від 18 вересня 2017 року вартість розхідних матеріалів по фарбуванню та вартість роботи по відновлювальному ремонту автомобіля «MAZDA CX-7», державний номерний знак НОМЕР_3 , складає 7998,60 грн.
Як вбачається зі страхового акту ЗСКА-7189 від 06 жовтня 2017 року, виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору, Страховиком - ПрАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за Договором в розмірі 88468,88 грн., шляхом перерахування усієї суми на рахунок ТзОВ «Ніко Захід Моторс», що підтверджується платіжними дорученням №29480 від 06 жовтня 2017 року та платіжним дорученням № 29481 від 06 жовтня 2017 року.
Судом також встановлено, що цивільна відповідальність власника автомобіля "PEUGEOT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована згідно полісу №PL/30/0251529 від 23 листопада 2016 року (Зелена карта).
Відповідно до п.40.1 ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території країн членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта», заподіяної власниками або користувачами компетентним органам страховий сертифікат «Зелена карта», виданий від імені страховиків - членів МТСБУ.
Згідно платіжного доручення №10089 від 07 листопада 2018 року, Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило часткове відшкодування ПрАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» в сумі 49301,46 грн.
Згідно платіжних доручень №@2PL706614 від 16 березня 2020 року, №@2PL133196 від 22 червня 2020 року, №@2PL307329 від 24 червня 2020 року та №@2PL618070 від 24 липня 2020 року встановлено, що відповідач ОСОБА_1 добровільно здійснювала часткове відшкодування завданої шкоди, а саме сплатила на рахунок позивача кошти, в загальному розмірі 3200 грн., що також підтверджується виписками ПАТ АБ «Укргазбанк» по особовому рахунку.
Згідно з ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).
Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Згідно з ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.
Відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування") слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання зобов`язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди.
Зважаючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" регулюються правовідносини між сторонами у даній справі, так як позивач ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», виплативши страхове відшкодування потерпілій стороні - ОСОБА_2 за договором добровільного страхування, отримало від неї право вимоги до особи відповідальної за спричинення шкоди, тобто ОСОБА_1 , а тому між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації, а не регресу.
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).
Згідно зі статтею 6 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. 
Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі - Методика).
Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом N 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.
Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Таким чином, ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» виплатило страхове відшкодування потерпілій особі за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, відповідно до страхового акту в сумі 88468,88 грн., Моторно (транспортне) страхове бюро України на підставі ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» частково відшкодувало ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у розмірі 49301,46 грн., відповідач ОСОБА_1 частково відшкодувала шкоду, сплативши на рахунок ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» загальну суму 3200 грн.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню залишок невідшкодованої шкоди в розмірі 35967,42 грн. (88468,88 грн. - 49301,46 грн. - 3200 грн. = 35967,42 грн.), що включає в себе вартість заміни зношених деталей на нові.
Що стосується заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції зазначив наступне.
Відповідач ОСОБА_1 разом із відзивом на позовну заяву подала заяву про застосування строків позовної давності та просила відмовити в позові у зв`язку із спливом строку позовної давності.
Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.
Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Однією із підстав переривання позовної давності є часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 добровільно здійснювала часткове відшкодування завданої шкоди, а саме сплачувала на рахунок позивача кошти. Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 24 липня 2020 року, тобто, саме з цієї дати переривається строк позовної давності для звернення до суду, так як часткова сплата заборгованості відповідачем свідчить про визнання ним свого боргу, а отже, саме з цієї дати має обраховуватися строк позовної давності.
Таким чином, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про дотримання строку позовної давності позивачем при зверненні до суду 23 грудня 2020 року (згідно відтиску штампеля на конверті) з даним позовом.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір шкоди визначено неналежним способом не заслуговують на увагу з огляду на те, що такий підтверджений страховим актом ЗСКА-7189 від 06 жовтня 2017 року та платіжними дорученнями.
Крім цього, скаржником не заявлялось клопотання про призначення відповідної експертизи та розмір такої шкоди не спростовано.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.