ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 квітня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/9402/21	
(суддя Рищенко А.Ю. м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Панченко О.М., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі №160/9402/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                         ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 08 червня 2021 року звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 згідно з яким просить:
-  визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення нарахування та невиплати при звільненні з військової служби 24 грудня 2019 року позивачу, колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , учаснику бойових дій АТО/ООС, заборгованість суми з індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - січень 2008 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) базового місяця січень 2008 року;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача - військова частина НОМЕР_1 щодо не здійснення нарахування та невиплати при звільненні з військової служби 24 грудня 2019 року позивачу, колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , учаснику бойових дій АТО/ООС, заборгованість суми з індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 січня 2019 року, згідно Закону України Про індексацію грошових доходів населення та п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - березень 2018 року;
- зобов`язати відповідача - військова частина НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу суму заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 січня 2019 року, згідно Закону України Про індексацію грошових доходів населення та п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) базового місяця - березень 2018 року;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповного розрахунку складу місячного грошового забезпечення станом на грудень 2019 року позивачу, колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , у наслідок чого протиправно не були враховані до його складу додаткові щомісячні виплати - щомісячна премія в розмірі 35 %, та надбавка за особливості проходження військової служби у розмірі 65 %, та сума індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом України Про індексацію грошових доходів населення, що призвело до недоплати коштів - Одноразової Грошової Допомоги при Звільненні (ОГДЗ), передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за повних 30 років календарної служби;
- зобов`язати відповідача провести новий перерахунок місячного грошового забезпечення позивача станом на грудень 2019 року та включити до його складу, додаткові щомісячні виплати - щомісячна премія в розмірі 35 %, та надбавка за особливості проходження військової служби у розмірі 65 %, та суму індексації грошового забезпечення, передбаченої Законом України Про індексацію грошових доходів населення, і на підставі нового розрахунку здійснити доплату позивачу суму заборгованості Одноразової Грошової Допомоги при Звільненні (ОГДЗ), передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за повних 30 років календарної служби;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та не виплати позивачу при звільненні 24.12.2019 року суми одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), згідно з вимогами п. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних роки пільгової вислуги, яка розрахована відповідно до Підпункту а пункту 3 Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 та наказу МО України від 14.08.2014 № 530, якими передбачено, що зараховується один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;
- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу, яка не була виплачена при звільненні 24.12.2019 року, суми одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), згідно з вимогами п. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних роки пільгової вислуги, яка розрахована відповідно до Підпункту а пункту 3 Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 та наказу МО України від 14.08.2014 № 530, якими передбачено, що зараховується один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.
          Позов обґрунтовано тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства не здійснив позивачу повний належний розрахунок та не виплатив позивачу у повному обсязі всі обов`язкові для виплати кошти, що призвело до порушення його конституційних прав.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Суд, визнав протиправною бездіяльність відповідача - військова частина щодо не здійснення нарахування та невиплати при звільненні з військової служби 24 грудня 2019 року позивачу, колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , учаснику бойових дій АТО/ООС, заборгованість суми з індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, згідно Закону України Про індексацію грошових доходів населення та п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - січень 2008 року.
Зобов`язав відповідача - військова частина НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу суму заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, згідно Закону України Про індексацію грошових доходів населення та п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) базового місяця січень 2008 року.
Визнав протиправною бездіяльність відповідача - військова частина НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати позивачу при звільненні 24.12.2019 року суми одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), згідно з вимогами п. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних роки служби.
Зобов`язати відповідача - військова частина НОМЕР_1 провести нарахування та виплату позивачу  яка не була виплачена при звільненні 24.12.2019 року, суми одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), згідно з вимогами п. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних роки служби. У задоволенні іншої частини позову відмовив.
Рішення суду мотивовано тим, що індексація грошового забезпечення позивача не була проведена через відсутність фінансування, дії відповідача щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі   індексації грошового забезпечення є протиправними. Також суд першої інстанції зробив висновок про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу, яка не була виплачена при звільненні 24.12.2019 року, суми одноразової грошової допомоги при звільненні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідач не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення через відсутність відповідного фінансування. Також, зазначає про те, що індексація  не включається до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки до складу такої допомоги включається щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивача з 24.12.2019 року було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.19).
26.01.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 2016 року по 2019 рік (а.с.21).
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Правомірність дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 01.01.2019 року, та суми одноразової грошової допомоги при звільненні є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею першою Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до частин 1 - 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".
Статтею пепшою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").
Відтак, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до положень частини першої статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Статтею 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
При цьому, в силу вимог статей 18 та 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі – Порядок).
Згідно з пунктом 4 Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Відтак, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.           
Як вбачається з матеріалів справи, правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує відсутністю фінансуванння на виплату індексації. 
Відповідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 825/874/17 та від 19.06.2019 року у справі № 825/1987/17.
При цьому, не може визнаватися правомірною відмова відповідача у нарахуванні та виплаті сум індексації з мотивів відсутності коштів на такі потреби.
У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Європейський суд з прав людини вказав, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
Отже, відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення у спірний період, в тому числі для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зазначає про те, що виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період 2016-2018 роки не проводилась у зв`язку з відсутністю фінансування (а.с.51).
При цьому, згідно з довідкою-розрахунком виплаченої позивачу індексації, позивачу з грудня 2018 року по грудень 2019 року виплачувалася індексація грошового забезпечення (а.с.53).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо не проведення нарахування та виплати у період з 01.12.2015 року  по 28.02.2018 року.
Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної індексації грошового забезпечення з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - січня 2008 року та березня 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права, свободи або інтереси.
Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 у справі № 18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.
Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №687/1539/16-а та від 4 лютого 2020 року у справі №320/7969/17.
Колегія суддів, зауважує, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Враховуючи те, що відповідач не здійснював позивачу нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за спірні періоди, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо передчасності вимог позивача в частині необхідності застосування базового місяця визначеного позивачем для здійснення розрахунку йому сум індексації грошового забезпечення за спірний період.
Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу, яка не була виплачена при звільненні 24.12.2019 року, суми одноразової грошової допомоги при звільненні, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 частинами 1, 2 статті 9 встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абз.1 ч. 2 ст. 15 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» пунктом 4 встановлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.
Згідно з положеннями пункту 4.10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008 військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
З матеріалів справи вбачається, що з 24.12.2019 позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку з його звільненням.
Зі змісту наказу №246 від 24.12.2019 року вбачається, що вислуга років позивача становить: календарна - 30 років 04 місяці 24 дні, пільгова 02 роки 11 місяців 02 дні, всього вислуга років становить: 33 роки 03 місяці 26 днів (а.с.19).
Суд зазначає, що ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає будь-яких обмежень щодо обчислення такої вислуги лише в календарних роках, а передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення за наявності вислуги 10 років і більше.
Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».
При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».
Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 року у справі №806/2104/17, та постанові від 24.11.2020 року по справі №822/3008/17.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи скаржника про те, що індексація  не включається до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, про що зроблено правовий висновок Верховним Судом у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/17, від 16 листопада 2019 року у справі №№340/184/19, який враховуючи положення частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковим для суду апеляційної інстанції. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги із скасуванням рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання дій протиправними та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної індексації грошового забезпечення з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - січня 2008 року та березня 2018 року, з прийняттям в цій частині нової постанови про часткове задоволення позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без мін.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі №160/9402/21 – скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо визнання дій Військової частини НОМЕР_1 протиправними та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної індексації грошового забезпечення з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - січня 2008 року та березня 2018 року, з прийняттям в цій частині позовних вимог нової постанови про часткове задоволення позову.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі №160/9402/21 – залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                     Повне судове рішення складено 12 квітня 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов