ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/201/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №691/716/21 Категорія: 351000000 	Савенко О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 лютого 2022 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Василенко Л.І., Карпенко О.В.
За участю секретаря Чуйко А.В.
       
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 
заінтересована особа - Мліївська сільська рада Городищенського району Черкаської області;
особа, яка подає апеляційну скаргу - Мліївська сільська рада Городищенського району Черкаської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2021 року, постановлене під головуванням судді Савенко О.М. у Городищенському районному суді Черкаської області, 02.11.2021 року о 11 год. 10 хв., у справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області про встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

в с т а н о в и в :

 
       15.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, за участю заінтересованої особи Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області.
       В обгрунтування доводів заяви ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Городище Черкаської області померла її мати - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Старосільської сільської ради Городищенського району Черкаської області 07 серпня 2006 року Серії НОМЕР_1 . 
       Заявник ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 була її рідною матір`ю, що підтверджується даними свідоцтва про народження № НОМЕР_2 , згідно якого у графі батьки записано : ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
16 травня 1987 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , а після реєстрації шлюбу заявниці присвоєно прізвище ОСОБА_1 , що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_3 . 
       Після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . 
       Вказаний житловий будинок належав її матері ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 25 серпня 1988 року. 
       За життя ОСОБА_2 заповіт не складала, після її смерті свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджується даними інформаційними довідками за № 63821792, № 63821871. 
       Після смерті ОСОБА_2 заявник ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги. 
        ОСОБА_1 вказує у заяві для того, щоб оформити право власності на спадкове майно, вона звернулася до Городищенської державної нотаріальної контори із заявою у березні 2021 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, після померлої матері ОСОБА_2 . 
       Нотаріус, оглянувши подані документи, винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що у встановлений законом термін спадщину ОСОБА_1 не прийняла, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 березня 2021 року. 
       Підставою для відмови нотаріуса стало те, що місце реєстрації її проживання АДРЕСА_2 не збігається з місцем реєстрації проживання спадкодавця ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 . 
        ОСОБА_1 посилається у заяві, що з 1968 року по день смерті матері ОСОБА_2 , вона та члени її сім?ї: чоловік ОСОБА_4 , спільні діти, постійно проживали по АДРЕСА_1 , і до 1993 року були зареєстровані за однією адресою. 
        ОСОБА_1 вказує, що на момент смерті ОСОБА_2 вона постійно спільно проживала, без реєстрації, та вели спільне господарство. Вона, чоловік ОСОБА_4 та діти ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , що підтверджується актом від 23 березня 2021 року, складеним депутатом Мліївської сільської ради Бондар Н.П. 
       Протягом спільного проживання з ОСОБА_2 , вона вела не лише спільне господарство, а вони були поєднані спільним побутом, мали взаємні права та обов?язки, використовували спільні кошти для проживання, харчування, оплати комунальних платежів, лікування та вирішення всіх інших побутових питань. 
За час спільного проживання, ОСОБА_1 не зареєструвала своє місце проживання у будинку матері ОСОБА_2 , остільки була зареєстрована у будинку по АДРЕСА_2 , який з чоловіком ОСОБА_4 вони в той період почали будувати, а він був головою сім?ї. 
На даний час у вказаному будинку проживає без реєстрації її син ОСОБА_6 . 
       У зв?язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 вказує, що встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідне їй для оформлення спадкових прав, що змусило звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів з даною заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
       Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задоволено.
       Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Мліївська сільська рада Городищенського району Черкаської області в особі сільського голови В.В. Микитенка оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник вказує, що даний спір має розглядатися в порядку позовного провадження, та посилається, що судом першої інстанції в основу доведеності обставин покладено недопустимі докази, які отримані з порушенням встановленого порядку, а отже, рішення суду першої інстанції має бути скасованим, а заява залишена без розгляду.
Апеляційна скарга мотивується скаржником тим, що акт, виданий депутатом Мліївської сільської ради Бондар Н.П. про те, що заявниця зі своєю сім`єю проживали без реєстрації у домоволодінні спадкодавця по АДРЕСА_1 не є належним доказом, оскільки момент, на який посилається депутат Бондар Н.П. , періодом, строком не обумовлений. Скаржник зазначає в апеляційній скарзі, що підписи осіб, у акті, у визначений спосіб не посвідчені, тому не є належним доказом.
       Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що облікова документація з погосподарського обліку, заповнюється на підставі суцільних обходів дворів та опитування населення, даних книг реєстрації актів цивільного стану громадян, земельно-кадастрової документації, усних повідомлень громадян. Так, суцільні обходи дворів та опитування населення проводяться кожного року в період з 1 по 15 січня та з 1 до 5 червня ( в частині збору даних про посівні площі в домогосподарствах). Отже, в погосподарській книзі відображається інформація не тільки про зареєстрованих осіб у домогосподарстві, а і про осіб, проживаючих без реєстрації та тимчасово відсутніх.
       Таким чином, скаржник вважає, що саме погосподарський облік є єдиним законним джерелом інформації про фактично проживаючих осіб на території ради, в певному домогосподарстві, які і відображаються в додатковій інформації.
       Згідно даних погосподарської книги Старосільської сільської ради за 2006-2010 роки, ОСОБА_2 до дня смерті проживала у домоволодінні по АДРЕСА_1 - одиноко.
       Заявниця ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком, дочкою та онуками на момент смерті ОСОБА_2 проживали по АДРЕСА_2 .
       У 2009 році син заявниці ОСОБА_6 вибув проживати у домоволодінні своєї покійної баби ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , де і проживає по даний час. 
       В апеляційній скарзі сільський голова В.В. Микитенко, який діє в інтересах Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, просить скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини залишити без розгляду.
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників заявника та сільської ради , які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.
       Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог заяви щодо факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, пославшись як на доказ, на складений акт депутата Мліївської сільської ради Бондар Н.П. від 23.03.2021 року та надані документи заявником ОСОБА_1 , з яких вбачається, що заявник ОСОБА_1 житлового будинку чи іншого нерухомого майна, яка належить їй на праві власності, не має, а тому виявила бажання отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок і земельну ділянку після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно даних паспорта громадянина України Серії НОМЕР_5 , заявник ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Старосілля Городищенського району Черкаської області (а. с. 9-10), що підтверджується даними свідоцтва про народження Серії НОМЕР_6 , де у графі батько та мати записано : ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 13).
       У зв`язку із реєстрацією шлюбу заявниці відбулася заміна прізвища заявниці із ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , згідно даних свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_7 (а. с. 14). 
       Мати заявниці - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 (а. с. 12).
       Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63821792 від 05 березня 2021 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 63821871 від 05 березня 2021 року, в Городищенській державній нотаріальній конторі, після смерті ОСОБА_2 відкрито спадкову справу (а. с.15-16). 
       Відповідно даних свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 серпня 1988 року, ОСОБА_2 належить колгоспний двір по АДРЕСА_1 , головою якого є вона (а. с.18). 

       Згідно Акту, складеного депутатом Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області Бондар Н.П. від 23 березня 2021 року, встановлено, що ОСОБА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно була зареєстрована та постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 та на момент її смерті з нею постійно проживали (без реєстрації) та вели спільне господарство : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що, в свою чергу, посвідчено сусідами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які були допитані у судовому засіданні в якості свідків (а. с.19).
Із даних довідки виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 12 лютого 2021 року № 23 вбачається, що згідно записів Погосподарського обліку виконавчого комітету Мліївської сільської ради с. Старосілля, Погосподарська книга № 11 на 2006-2010 роки АДРЕСА_3, номер особового рахунку № НОМЕР_9 , ОСОБА_2 була дійсно зареєстрована та постійно проживала до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , одиноко, спадкоємців, малолітніх та неповнолітніх дітей зареєстрованих та разом проживаючих на момент її смерті в господарстві не було (а.с.20, 32-33). 
       Згідно листа, наданого Городищенською державною нотаріальною конторою про надання інформації від 29 вересня 2021 року № 905/01-16, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відкритої справи та складених нею заповітів не виявлено (а. с. 49-51). 
       Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представником заявника, в порядку ст.ст. 43,83 ЦПК України під час судового розгляду було надано докази, у виді: рішення виконавчого комітету Старосільської сільської ради народних депутатів від 25 червня 1993 року № 11-12, згідно якого ОСОБА_4 наділено за рахунок земель вільного присадибного фонду земельну ділянку 0,25 га по АДРЕСА_4 для будівництва індивідуального жилого будинку; виписку із рішення від 15 жовтня 1993 року про надання дозволу будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_4 ; копію Будівельного паспорту на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 ; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09 липня 2004 року, згідно якого власником будинку в АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 .
       Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Городищенським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 18 серпня 2004 року № 44812597, згідно якого ОСОБА_4 , на підставі Свідоцтва про право власності Серії НОМЕР_8 від 09 липня 2004 року, є власником будинку в АДРЕСА_2 . 
       Державний Акт на право приватної власності на землю Серії ІІ-ЧР № 020949, відповідно до якого ОСОБА_2 , на підставі рішення 5 сесії 24 скликання Старосільської сільської Ради народних депутатів від 23 квітня 2003 року № 5-10, мала у приватній власності земельну ділянку 0,95 га (а. с. 55-62). 
       З вище наведеного вбачається, що заявник ОСОБА_1 житлового будинку чи іншого нерухомого майна, яке належить їй на праві власності, не має, та виявила бажання отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок і земельну ділянку після померлої матері ОСОБА_2 . 
       Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 березня 2021 року, за даними Спадкового реєстру, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , в Городищенській державній нотаріальній конторі, на момент звернення заявника ОСОБА_1 , спадкової справи не виявлено (а. с. 17). 
       Підставою відмови вчинення нотаріальної дії нотаріусом є пропущення заявником встановленого шестимісячного строку про прийняття спадщини (а. с.17).
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом при розгляді справи, що підставою звернення заявника до суду, є встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку, що і було вірно вказано районним судом.
       Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.
       Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
       Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
       Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
       Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
       Відповідно до абз. 3 п. 3 роз?яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.
       Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 
       З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов?язується можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).
       Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.
       Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу згідно ч.1ст.1269 ЦК України.
Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним та доведеним належними доказами.
       При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом, як встановлення факту, що має юридичне значення.
       Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.
       Особливе значення, при цьому, має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
       В останньому випадку, зазначені обставини, є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. 
       Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов?язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
       Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
       Установлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. 
Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення, є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.
       Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, розглянувши по суті заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не звернувши уваги на вимоги закону, та не перевіривши, чи має місце спір про право за даних обставин, чи не пов?язується встановлення такого факту з подальшим вирішенням спору про право, виходячи з наступного.
       Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
        Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов?язується з подальшим вирішенням спору про право.
       Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі № 644/6785/18 (провадження № 61-434св19), зазначено, що «суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. 
       Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов?язується з наступним вирішенням спору про право».
       Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду згідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
       Відповідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду і роз?яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
       У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року вказано, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов?язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
       Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
       Під спором про право в окремому провадженні слід розуміти конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов?язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.
       Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, заявник посилався на те, що цей факт безпосередньо породжує для нього юридичні наслідки і підтвердження такого факту йому необхідно для оформлення спадщини.
       Про наявність спору та інших спадкоємців ОСОБА_1 не зазначила у своїй заяві, але із матеріалів справи вбачається, що має місце спір про спадкові права спадкоємців за законом.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що під час розгляду справи, апеляційним судом встановлено, що за таких обставин має місце спір про право, оскільки заінтересована особа Мліївська сільська рада Городищенського району Черкаської області усіляко заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 та наводить відповідні обґрунтування, мотиви з підстав, яких вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підлягає до задоволення. Скаржник вказує, що померлій ОСОБА_2 належить і земельна частка (пай) згідно Державного акту про право власності на землю, яка не отримана спадкоємцями за законом, оскільки земельною ділянкою весь час користується Мліївська сільська рада.
       Серед обґрунтувань доводів скаржника - заінтересованої особи Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області вказується, що в матеріалах справи, належних доказів проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, сплати побутових послуг, взаємних прав та обов`язків, заявником як суду першої, так і апеляційній інстанцій не надано.
       Відсутні докази хвороби спадкодавця та витрати на його лікування, оскільки заявник посилається на той факт, що використовувалися спільні кошти для лікування, а також відсутні докази та відомості про необхідність стороннього догляду за станом здоров`я спадкодавця.
       Як вбачається із даних погосподарської книги Старосільської сільської ради за 2006-2010 роки, ОСОБА_2 до дня смерті проживала у домоволодінні по АДРЕСА_1 одиноко.
       Заявниця ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком, синами та онуками на момент смерті ОСОБА_2 зареєстровані по АДРЕСА_2 , тому їх постійне проживання з померлою ОСОБА_2 не підтверджено належними та допустимими доказами.
       У 2009 році син заявниці - ОСОБА_6 вибув проживати у домоволодіння своєї покійної баби ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , де і проживає по даний час.
       Таким чином, даними погосподарських книг спростовується факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та не надав належної правової оцінки вказаним доказам, тому висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим доказам, які містяться у справі.
       Стосовно акту, на який посилається заявник ОСОБА_1 у підтвердження заявлених вимог, складеного 23.03.2021 року, то колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що діючим законодавством України не передбачено повноваження сільської ради щодо фіксування фактів, які мають юридичне значення. 
       Складання даного акту виходить за межі повноважень депутата сільської ради, а тому вищезазначений акт не може вважатися належним, допустимим доказом у справі, оскільки складений акт у 2021 році, тоді як ОСОБА_2 померла ще у серпні 2006 року, тому саме період проживання та докази постійного проживання мають підтверджувати вказаний факт до серпня 2006 року.
       Крім того, апеляційний суд прийшов до висновку, що акт від 23.03.2021 року, складений депутатом Мліївської сільської ради Бондар Н.П., суперечить відомостям, які вказані у погосподарській книзі Старосільської сільської ради за 2006-2010 роки.
       Також у суді апеляційної інстанції представник сільської ради, надаючи пояснення суду, повідомила, що крім заявниці, у померлої є інша спадкоємиця першої черги, ще одна дочка, яка також проживає у даному селі, однак вона не була залучена до розгляду даної заяви ОСОБА_1 , оскільки вказана лише сільська рада, як заінтересована особа. 
       Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження заявлених вимог, так і в їх заперечення, колегія суддів апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, доводи заявниці, вбачає конфлікт інтересів заявника ОСОБА_1 та заінтересованої особи Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, внаслідок заперечення проти задоволення заяви, наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, що породжує спір про право, на що суд першої інстанції не звернув уваги, допустивши порушення вимог процесуального права.
       Апеляційний суд вважає, що районний суд на вищевикладені обставини не звернув уваги, не надав належної правової оцінки даному факту, та прийшов до помилкового висновку розглянувши заяву ОСОБА_1 та безпідставно задовольнив її, чим допустив порушив норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.
       Одночасно, у відповідності до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, колегія суддів, вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до суду та подати позов на загальних підставах.
       У зв`язку з вище викладеним, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції, який допустився помилки та дійшов невірного висновку про задоволення вимог заявника, безпідставно задовольнив заяву та встановив факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає залишенню без розгляду.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема згідно до ч. 12 приведеної статті, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       У зв`яку з тим, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду скасуванню, то стягненню підлягають судові витрати з ОСОБА_1 на користь Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області у розмірі 681 грн. за сплату судого збору за подання апеляційної скарги.
       Керуючись ст.ст. 315, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області - задовольнити.
       Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області про встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини - скасувати.
       Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини - залишити без розгляду.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області судовий збір у розмірі 681 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.
       Повний текст постанови складений 03 лютого 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко