КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа №754/4645/21                                                                                Головуючий у І інстанції Бабко В.В.
Провадження №22-ц/824/337/2022                                                           Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                                          Голуб С.А.,  
            суддів:                                                           Писаної Т.О., Таргоній Д.О., 
            розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2021 року позивач звернулась до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 жовтня 2017 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 .
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи № 2617313 та № 2629059 в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_3 (дочка позивача по справі) та її син ОСОБА_4 (онук позивача по справі).
Відповідач по справі ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
18 квітня 2018 року мало місце залиття квартири позивача. Як встановлено Актом про залиття квартири АДРЕСА_1 , причиною залиття квартири стало халатне відношення мешканців квартири НОМЕР_1 до сантехнічного обладнання.
Відповідно до Звіту № 85/18 про оцінку збитків від 29 червня 2018 року, виконаного оцінювачем ФОП « ОСОБА_5 », розмір матеріальних збитків, заподіяний оздобленню квартири внаслідок залиття, за адресою: АДРЕСА_1 , становить 93258 грн. В тексті даного Звіту оцінювачем зазначено, що вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір матеріальних збитків), які необхідно виконати для усунення встановлених на момент обстеження пошкоджень в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 , що виникли в результаті залиття, з врахуванням технічного стану конструктивних елементів та опоряджувальних покриттів до залиття, визначена відповідно даних обстеження з врахуванням вимог нормативно - правових документів, в цінах діючих на момент проведення дослідження.
Позивач вважає, що з урахуванням Акту про залиття квартири від 25 квітня 2018 року, залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося з вини відповідача, яка є власником квартири АДРЕСА_2 , зокрема з причини халатного відношення до сантехнічного обладнання.
Також, позивач зазнала моральних страждань внаслідок дій відповідача, які виразились у душевних стражданнях, спричинених залиттям належного позивачу на праві власності майна та, з урахуванням розміру заподіяння шкоди, а саме затоплення всіх приміщень квартири, позбавленні останньої належних санітарних умов для користування квартирою, а також у небажанні відповідача в добровільному порядку відшкодовувати завдані нею збитки. Позивач постійно нервувала, що є небезпечним для її здоров`я, оскільки остання є особою пенсійного віку та дані обставини відобразились на її звичайному ритмі життя.
На підставі викладеного в позові, позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідача матеріальні збитки, спричинені залиттям квартири, в розмірі 93 258 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., 2000 грн. на послуги, пов`язані з проведенням звіту визначення розміру майнової шкоди та судовий збір.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що акт обстеження квартири від 25 квітня 2018 року не відповідає вимогам, що встановлені чинним законодавством, оскільки в наданому суді акті міститься вся необхідна інформація, що дозволяє встановити як дату залиття, так і причини такого залиття. Обов`язкового складення акту безпосередньо у момент залиття нормами чинного законодавства не вимагається. Також судом першої інстанції не враховано покази свідків, які були допитані в судовому засіданні, які також підтвердили, що залиття сталось з вини власників квартири НОМЕР_1 , які під час складення акту двері квартири не відчинили. Таким чином, вина відповідача у справі не спростована.
Необґрунтованими є й висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, так як позивач у справі отримала тривалі душевні страждання у зв`язку із залиттям її квартири.
            На підставі викладеного в апеляційній скарзі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
            В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.
    Також, у поданому відзиві відповідач наполягає на тому, що акт обстеження квартири не відповідає вимогам чинного законодавства, складений після спливу одного тижня з моменту залиття квартири, яке сталось, як стверджує позивач, 18 квітня 2018 року. Окрім того наданий суду акт складений без обстеження квартири відповідача та у відсутність відповідача, а тому не може бути належним та допустимим доказом наявності вини відповідача у залитті квартири позивача, яка розташована двома поверхами нижче.
            На підставі викладеного у відзиві, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням такого.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 жовтня 2017 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 жовтня 2017 року, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03 жовтня 2017 року.
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи № 2617313 та №2629059 в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21 жовтня 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В.
18 квітня 2018 року було залито квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно Актом від 25 квітня 2018 року, затвердженим Начальником ЖЕД-302 Пічка О., складеним комісією у складі представників ЖЕД-302 майстрів технічної дільниці ОСОБА_11, ОСОБА_6 , слюсаря - сантехніка ОСОБА_7 , встановлено, що в однокімнатній квартирі НОМЕР_2 , розташованої на 3-му поверсі дев`яти поверхового будинку виявлено наступні сліди залиття: коридор: стіни накладені рельєфною декоративною штукатуркою з покриттям глазурі (люміан), де спостерігаються руді вологі плями. Перегородка в коридорі в якій вбудований холодильник деформувалася, лінолеум на підлозі піддувся; ванна: стіни пофарбовані фарбою з покриттям глазурі, де спостерігаються руді вологі плями; кухня: на кухні стеля підвісна, де спостерігаються вологі плями, стіна на обложена кахельною плиткою, плитка відшарується від стіни, кухонні меблі, які вбудовані під навісну стелю під дією води набухли та провисли; кладова: стіни пофарбовані фарбою, де спостерігаються руді вологі плями, полки від залиття піддулися; кімната: стіни поклеєні шпалерами, шпалери частково відшаруються, арка в кімнаті від залиття деформувалася (дерево); ковролін на підлозі від залиття піддувся.
11 червня 2018 року ОСОБА_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , було укладено Договір № 11-06/18 на проведення робіт з незалежної експертної оцінки вартості матеріального збитку майна з фізичною особою - підприємцем « ОСОБА_5 » в особі ОСОБА_5 , який згідно свідоцтва НОМЕР_3 від 04 жовтня 2008 року є оцінювачем за напрямком оцінки майна: «Оцінка об`єктів у матеріальній формі».
Оцінка вартості майнової шкоди завданої після залиття квартири АДРЕСА_1 склала 2 000 грн.
Відповідно до Звіту № 85/18 про оцінку збитків від 29 червня 2018 року, виконаного оцінювачем ФОП « ОСОБА_5 », розмір матеріальних збитків, заподіяний оздобленню квартири внаслідок залиття, за адресою: АДРЕСА_1 , складає 93 258 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Акт про залиття, який знаходиться в матеріалах справи, не підтверджує протиправності дій відповідачки, як власниці квартири АДРЕСА_2 та її вини у завданні шкоди позивачці, не відповідає вимогам, встановленим до складання таких актів, та не містить всіх необхідних відомостей. А сам по собі звіт про оцінку збитків не є належним та допустимим доказом на підтвердження заявлених позовних вимог щодо завдання шкоди саме відповідачем у справі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.
За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Згідно з п. 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до змісту ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.
Окрім того, згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає до відшкодування у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи.
Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена у додатку № 4.
Згідно з роз`ясненням Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975) факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної сторони є обов`язковою.
Отже, враховуючи викладене та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наданий позивачем Акт про залиття від 25 квітня 2018 року, не відповідає вимогам до таких актів, що визначені нормами чинного законодавства. Зокрема, невідповідним є склад підписантів, відсутнє ознайомлення з Актом про залиття мешканців квартири НОМЕР_2 та НОМЕР_1 , в акті відсутні посилання, що акт складено за відсутності відповідачки ОСОБА_2 , яка є власником квартири НОМЕР_1 , не містить акт і відомостей про те, що відповідачка запрошувалась комісією для обстеження квартири позивача, а також не містить відомостей про те, що комісією було обстежено квартиру відповідача. Крім того даний акт був складений не в день залиття 18 квітня 20218 року, що було встановлено судом та не заперечувалось сторонами по справі, а 25 квітня 2018 року.
Зазначені обставини ставлять під сумнів те, що залиття квартири сталося саме внаслідок недбалих дій відповідача у справі.
З урахуванням того, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між залиттям та діями відповідача, то відповідно відсутні правові підстави вважати, що відповідачем у справі була завдана і моральна шкода.
До того ж, судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які засвідчили, що до квартири відповідача не заходили, коли саме сталося залиття квартири не пам`ятають, про причини залиття не знають, а наявність двох актів про залиття пояснили тим, що з першим актом була незгодна позивач тому склали інший. Свідки пояснили, що вважають, що причиною залиття була квартира відповідача лише через те, що на момент складення акту ніхто з мешканців квартири не відчинив двері.
Такі покази свідків теж свідчать про неоднозначність як причин залиття, так і дати залиття квартири, що також позбавляє можливості встановити дійсні обставини справи. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сам факт не відкриття квартири НОМЕР_1 , власником якої є відповідач, не може свідчити про те, що залиття квартири позивача сталося саме у зв`язку з винними діями відповідача.
Враховуючи викладене та оцінюючи надані суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень учасниками справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач не довела протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, а тому суд першої інтонації дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 80, 81, 367, 369, 374, 375 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: