Справа № 466/7135/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І. 
Провадження № 22-ц/811/2947/21                         Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:82

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       30 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, заподіяних внаслідок безпідставного припинення газопостачання до житлового будинку , -

в с т а н о в и в:

       У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (далі - АТ «Львівгаз», відповідач) про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, заподіяних внаслідок безпідставного припинення газопостачання до житлового будинку.
       Свої вимоги мотивував тим, що він є споживачем комунальної послуги із розподілу природного газу (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), що надається відповідачем.
       У зимову пору року, а саме 20 грудня 2019 року, за адресою його будинку: АДРЕСА_1 , працівниками відповідача було припинено газопостачання.
       На його, позивача, звернення щодо перевірки правомірності дій працівників АТ «Львівгаз» по відключенню газопостачання відділ НКРЕКП   у Львівській області своїм листом від 13.05.2020 №168/45/12-20 повідомив його та відповідача про відсутність підстав для здійснення за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) донарахувань об`ємів природного газу на підставі акту про порушення від 13.02.2019 №005579 на суму 104 023,19 грн., необхідність приведення дій АТ «Львівгаз» у відповідність до вимог чинних нормативно-правових актів, скасування донарахованого об`єму природного газу за названою адресою та безкоштовного відновлення газопостачання, про що вимагав повідомити у місячний термін відділ НКРЕКП у Львівській області.
       Однак, будучи повідомленим про допущені ним порушення та безпідставне донарахування йому, позивачу, об`ємів за газ на суму 104 023,19 грн., відповідач поновив газопостачання до його будинку лише 03 липня 2020 року, після надіслання додатково скарги безпосередньо йому, а також адвокатського запиту адвокатом адвокатського об`єднання «Екс Юре» з проханням надати інформацію про вжиті заходи на виконання рішення відділу НКРЕКП за результатами розгляду його скарги.
       Так, у відповідь на його, позивача, скаргу від 23 червня 2020 року, АТ «Львівгаз» своїм листом від 25 червня 2020 року повідомив про скасування 09 червня 2020 року акту про порушення №005579 від 13.02.2019 за результатами засідання центральної комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу. У відповіді на згаданий вище адвокатський запит, крім інформації про скасування донарахування, відповідачем також було повідомлено, що лист НКРЕКП поступив до нього 13.05.2020. Тобто, відповідачеві знадобилося часу із 13.05.2020 до 03.07.2020 для того, щоб поновити незаконно та безпідставно припинене газопостачання за його об`єктом. Увесь цей час його права продовжували порушуватися та він зазнавав душевних страждань.
       Таким чином, з вини оператора ГРМ АТ «Львівгаз» було вчинено порушення, передбачене підпунктом 1 пункту 4 глави 2 розділу XI Кодексу газорозподільних мереж - безпідставне припинення розподілу природного газу (газопостачання) споживачу.
       При цьому, починаючи із дня описаного протиправного припинення АТ «Львівгаз» газопостачання його об`єкту - 20.12.2019 - в подальшому решту зимового та опалювального сезону 2019-2020 років, та аж до скасування АТ «Львівгаз» донарахованого об`єму природного газу на підставі акту про порушення від 13.02.2019 №005579 на суму 104023,19 грн. та поновлення 03.07.2020 газопостачання він зазнавав як матеріальних збитків, так й моральної шкоди через таке припинення розподілу газу. Наслідки пережитих душевних страждань його турбують і по сьогоднішній день.
       З огляду на такі обставини, враховуючи положення ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, положення Кодексу газорозподільчих мереж, приписи Закону України «Про захист прав споживачів», просив ухвалити рішення, яким стягнути з АТ «Львівгаз» на його користь 2 504, 69 грн. у відшкодування майнової шкоди, 30 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, які були заподіяні внаслідок безпідставного припинення газопостачання до житлового будинку, а також понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 2504,69 грн. (дві тисячі п`ятсот чотири гривні шістдесят дев`ять копійок) у відшкодування майнової шкоди, 10 000,00 (десять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди, які були заподіяні внаслідок безпідставного припинення газопостачання до житлового будинку, а також 2600,00 грн. витрат на правничу допомогу.
       Стягнуто з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» судовий збір в доход держави в розмірі 908,00 грн. (девятсот вісім гривень).
Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», подавши апеляційну скаргу.
З рішенням суду не погоджується, вважає його незаконним.
Зазначає, що відсутнє рішення суду, яким встановлено, що поведінка відповідача є протиправною, а тому суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про наявність всіх 4 елементів, які б стали підставою для застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди.
Вказує, що станом на момент загострення хвороби позивача, який відбувся 01.04.2020 року, останній не міг знати про зміст відповіді НКРЕКП у Львівській області від 13 травня 2020 року. При цьому, газопостачання позивачу було припинено 20 грудня 2019 року, тобто задовго до настання загострення хвороби у позивача.
Також зазначає, що аномально низьке споживання природного газу позивачем свідчить про те, що припинення газопостачання позивачу не могло спричинити йому моральних страждань. Вказує, що сумарно впродовж опалювального періоду в 2018-2019 роках позивачем було спрожито 77, 48 куб.м. газу, таке споживання природного газу є аномально низьким та свідчить про те, що позивач не використовує природний газ для обігріву будинку.
Також вважає, що судом першої інстанції не враховано вимог розумності та справедливості під час визначення розміру компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача.
Просить суд рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
       10 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мироненко Д.В. подав відзив на апеляційну скаргу.
       Проти змісту та вимог апеляційної скарги заперечує повністю, та вважає їх безпідставними та необґрунтованими.
       Вказує, що апелянт зазначав, що відсутнє рішення суду, яким встановлено, що поведінка відповідача є протиправною, а лист відділу НКРЕКП у Львівській області від 13.05.2020 року не має значення при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди. Поряд з цим, таке рішення НКРЕКП відповідач не тільки повністю виконав та усунув допущені раніше порушення прав позивача як споживача, а й жодним чином не оскаржив його.
       Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
       Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Фактичні обставини справи, встановлені судом.
       Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем комунальної послуги із розподілу природного газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 , що надається АТ «Львівгаз».
       Згідно повідомлення АТ «Львівгаз» Буського відділення Золочівського району Львівської області від 12 грудня 2019 року, позивачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 припиняє газопостачання/розподіл природного газу. Підставою для припинення газопостачання/розподілу природного газу є заборгованість за природний газ у сумі 104 023,19грн., яка нарахована на основі акту про порушення, відображена у акті-розрахунку і залишилась непогашеною станом на 12.12.2019р. (а.с.19)
       Листом відділу НКРЕКП у Львівській області від 13.05.2020 №168/45/12-20 позивача та відповідача повідомлено про відсутність підстав для здійснення за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) донарахувань об`ємів природного газу на підставі акту про порушення від 13.02.2019 №005579 на суму 104023,19 грн., необхідність приведення дій АТ «Львівгаз» у відповідність до вимог чинних нормативно-правових актів, скасування донарахованого об`єму природного газу за названою адресою та безкоштовного відновлення газопостачання, про що повідомити у місячний термін відділ НКРЕКП у Львівській області.
       Будучи повідомленим про допущені порушення та безпідставне донарахування позивачу об`ємів за газ на суму 104 023,19 грн., відповідач поновив газопостачання до будинку позивача лише 03 липня 2020 року.
       Згідно відповіді на скаргу позивача ОСОБА_1 від 23.06.2020 до АТ «Львівгаз» позивача повідомлено про скасування 09.06.2020 акту про порушення №005579 від 13.02.2019 за результатами засідання центральної комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу.
       03 липня 2020 року за адресою місця проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 працівниками АТ «Львівгаз» було відновлено постачання/розподіл природного газу.
       Таким чином, з вини оператора ГРМ АТ «Львівгаз» було вчинено порушення, передбачене підпунктом 1 пункту 4 глави 2 розділу XI Кодексу газорозподільних мереж - безпідставне припинення розподілу природного газу (газопостачання) споживачу.
       Позиція Апеляційного суду.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку з діями працівників АТ «Львівгаз» позивач ОСОБА_1 зазнав як матеріальних збитків, так й моральної шкоди, а тому з АТ «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 вирішив стягнути 1061,10 грн. вартості недовідпущеного природного газу за період безпідставного припинення АТ «Львівгаз» позивачу газопостачання, 1443,59грн. вартості ліків, 10 000,00 грн. моральної шкоди та 2 600, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (26%).
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
       Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Відносини між постачальниками та споживачами природного газу регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 (надалі - Правила).
       Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який відповідає типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498.
       За цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором (п.2.1 розділу ІI Типового договору постанови НКРЕКП 30.09.2015 № 2498).
       За Правилами та договором постачання природного газу:
       -побутовий споживач має право на безперервне отримання природного газу (розділ ІІІ п.21 Правил);
       -постачальник зобов`язаний забезпечити безперервне постачання газу (розділ ІІІ п.24 Правил);
       -постачальник має право безперешкодного доступу до лічильників газу, встановлених у побутового споживача, для перевірки показань фактично використаних побутовим споживачем обсягів природного газу (розділ ІІІ п.23 Правил), тобто встановленого безпосередньо у квартирі;
       - побутовий споживач зобов`язаний безперешкодно допускати у свої житлові та підсобні приміщення, де розташовані газові прилади і пристрої, лічильник газу, представників постачальника для звіряння показань фактично використаних обсягів природного газу (розділ ІІІ п.22 Правил), тобто умовами Правил та Типового договору передбачено розташування (встановлення, його розміщення) квартирного лічильника газу, а не будинкового;
       - споживач має право на отримання цілодобового доступу до газорозподільної системи в межах величини приєднаної потужності його об`єкта та передачу належних Споживачу об`ємів (обсягів) природного газу з належним рівнем надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання ним вимог цього Договору (п.7.3 розділу VІI Типового договору постанови НКРЕКП 30.09.2015 № 2498).
       Постачальник є відповідальним (розділ ІІІ п.27 Правил) за:
       - порушення вимог цих Правил;
       - несвоєчасне надання інформації або надання недостовірної інформації;
       - безпідставне припинення газопостачання.
       У разі безпідставного припинення (обмеження) розподілу природного газу Споживачу або підтвердження факту невідповідності якості та/або величини тиску природного газу на межі балансової належності об`єкта Споживача Оператор ГРМ відшкодовує Споживачу вартість недоотриманого природного газу та/або здійснює перерахунок наданих послуг за цим Договором відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п.8.3 розділу VІIІ Типового договору постанови НКРЕКП 30.09.2015 № 2498).
       Главою 6 розділу ХI Кодексу газорозподільних мереж встановлено порядок компенсації споживачу завданих збитків у разі порушення Оператором ГРМ вимог Кодексу газорозподільних мереж.
       Згідно положень названої глави 6:
       1. За наявності порушень, передбачених пунктом 4 глави 2 цього розділу, за які Оператор ГРМ має компенсувати споживачу завдані збитки та здійснити перерахунок наданих послуг, споживач має подати Оператору ГРМ претензію, складену в довільній формі.
       Претензія надається письмово та повинна бути зареєстрована в спеціальному журналі Оператора ГРМ.
       2. Перерахунок наданих послуг Оператора ГРМ та компенсація завданих споживачу збитків здійснюються з урахуванням такого:
       1) у разі безпідставного припинення газопостачання (розподілу природного газу) споживачу з вини оператора ГРМ він відшкодовує споживачу вартість або об`єм недовідпущеного природного газу, що обчислюється, виходячи з середньодобового споживання за попередні 12 місяців (норма застосовується щодо споживачів, що не є побутовими) або планового місячного об`єму споживання (норма застосовується щодо споживачів, що є побутовими) на відповідний період за договором розподілу природного газу та з урахуванням періоду безпідставного припинення газопостачання.
       У разі якщо безпідставне припинення газопостачання завдало споживачеві матеріальної та/або моральної шкоди, оператор ГРМ відшкодовує її у добровільному порядку або за рішенням суду.
       Згідно пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних мереж плановий місячний об`єм споживання - визначений в установленому главою 4 розділу ІХ цього Кодексу порядку плановий об`єм (обсяг) споживання природного газу по об`єкту побутового споживача, який за договором розподілу природного газу розраховується за лічильником газу.
       Як визначено абзацом 4 пункту 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних мереж, на підставі групи споживання побутового споживача та його річного споживання природного газу за останні 12 календарних місяців по об`єкту побутового споживача визначаються планові місячні об`єми споживання природного газу виходячи з місячної частки від планового річного об`єму споживання природного газу, визначеної в додатку 1 до цього Кодексу. У разі якщо по об`єкту споживача (та за новими об`єктами споживачів (замовників) період фактичного споживання газу менше 12 місяців, планові місячні об`єми споживання природного газу визначаються виходячи з даних річного обсягу споживання природного газу, визначеного на 1 особу чи 1 м кв. для відповідної групи споживання.
       З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, щодо стягнення вартості недовідпущеного природного газу за період безпідставного припинення АТ «Львівгаз» позивачу газопостачання, що становить 1061,10 грн.
       Згідно п.5) ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
       Згідно п.п. 1) п.2 Глави 6 розділу Х1 Кодексу газорозподільних систем передбачено у разі якщо безпідставне припинення газопостачання завдало споживачеві матеріальної та/або моральної шкоди, Оператор ГРМ відшкодовує її у добровільному порядку або за рішенням суду.
       У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       Оскільки внаслідок неправомірних дій АТ «Львівгаз» позивач ОСОБА_1 переніс душевні страждання, його звичний уклад життя змінився в гіршу сторону, постійно виникали стресові ситуації через відсутність подачі газу до будинку, як наслідок, у період з 01 квітня 2020 року по 13 квітня 2020 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Золочівської ЦРЛ з діагнозом - гіпертонічна хвороба 2ст. та в нього було відмічено психо-емоційне перенапруження.
       Після поступлення в лікарню позивач змушений був купувати ліки, загальна сума згідно наданих суду чеків становить 1 443,59грн.
        Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       В постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
       Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України).
       Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
       Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
       При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
       Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
       Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
       Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було враховано вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає безпідставними. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення витрат на лікування ОСОБА_1 в розмірі 1 443, 59 грн. а також 10000 грн. моральної шкоди.
       Окрім цього, судом також частково було задоволено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу.
       Встановлено, що при зверненні з позовною заявою позивачем було долучено документи, що стверджують отримання правничої допомоги та додаткову угоду до договору про надання правової допомоги, згідно якої розмір витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи складає 10000 грн.
Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
       1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
       2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
       3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
       4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Згідно ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 30 грудня 2021 року.

        Головуючий : Ванівський О.М.

       Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.