Дата документу 11.01.2022 Справа № 331/3502/13-ц

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
11 січня 2022 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 331/3502/13-ц
Провадження №22-ц/807/606/22

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року, в складі судді Світлицької В.М., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, в обґрунтування якого зазначив наступне.
На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. знаходиться виконавче провадження № 62210837 з виконання виконавчого листа № 2/331/1166/13 від 23.08.2013, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 98 041, 58 грн.
06.08.2019 ухвалою суду замінено сторону стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».
29.05.2020 постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження № 62210837, яку рекомендованим листом направлено боржнику, проте відправлення повернуто за закінченням строку зберігання.
10.06.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника з метою реального виконання рішення суду.
Вжитими приватним виконавцем заходами встановлено, що рухомого та нерухомого майна за боржником не зареєстровано, коштів на виявлених рахунках у боржника в розмірі, необхідному для задоволення вимог стягувача - недостатньо. Боржник офіційно ніде не працює, пенсію не отримує.
В добровільному порядку боржник рішення суду не виконує, ухиляється від покладених на нього зобов`язань, та виїжджає за межі України, не вживаючи заходів щодо виконання рішення суду.
Обмеження у праві виїзду за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника до виконання боргових зобов`язань за рішенням суду, що в свою чергу захистить права стягувача на отримання належних коштів.
Ураховуючи викладене, приватний виконавець просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , до погашення заборгованості за виконавчим документом у повному обсязі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким подання задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з 2013 року по 2021 рік боржник жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання рішення суду не вчинив, що вказує на ухилення від виконання рішення суду. ОСОБА_1 , маючи фінансову можливість виїжджати за кордон, перебувати там певний проміжок часу, рішення суду не виконує. Більш того, існує ймовірність невиконання рішення суду взагалі у разі неповернення останнього до України. Посилання суду першої інстанції на те, що відсутні підстави стверджувати, що боржник обізнаний про свої обов`язки та про наявність виконавчого провадження та умисно ухиляється від виконання рішення, не відповідає дійсності. Приватний виконавець належним чином надіслав на адресу боржника постанову про відкриття виконавчого провадження та інші документи, а також здійснив вичерпний перелік можливих заходів у виконавчому провадженні.

Учасники справи не скористались своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з його хворобою.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д. Ю. до суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Колегія суддів, вважає причини неявки в судове засідання ОСОБА_1 неповажними, оскільки ним не надано документа на підтвердження його хвороби, тому враховуючи положення ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Вердикт Капітал», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця про обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, виходив з того, що суду не надано переконливих доказів ухилення божника від виконання рішення суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 23 серпня 2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист від 03 червня 2013 року № 2/331/1166/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 98 041, 58 грн., що еквівалентно 12 265, 93 дол. США. 

На вказаному виконавчому листі містяться відмітки державного виконавця про повернення виконавчого документа, а саме: від 11.12.2014 на підставі п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), від 29.03.2016 на підставі п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), від 30.11.2019 на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року) (а.с. 4-5).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2019 року стягувача ПАТ «Родовід Банк» замінено на ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 6-7).

29 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62210837 з примусового виконання виконавчого листа № 2/331/1166/13, виданого 23 серпня 2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в сумі 98 041, 58 грн. (а.с. 9-10).

01 червня 2020 року приватним виконавцем відправлено рекомендованим листом на адресу ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 11-12).

10 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 62210837 (а.с. 14-16).

Згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України від 03.08.2021 щодо перетину боржником державного кордону, ОСОБА_1 за період з 29.05.2020 по 03.08.2021, перебував за межами України з 20.10.2020 по 17.01.2021 (а.с. 17).
       Згідно з відповіддю Міністерства внутрішніх справ України від 03.08.2021, в МВС відсутні дані про зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби (а.с. 18).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2021, відсутні дані щодо належності ОСОБА_1 нерухомого майна (а.с. 19).
Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України від 03.08.2021, інформація щодо джерел отримання доходів божника (номер паспорта НОМЕР_1 ) в ДРФО відсутня (а.с. 20).
       Згідно з даними Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 офіційно не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, пенсію не отримує (а.с. 22, 23).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в конвенції, та в першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Ці права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами, визначеними цим пактом.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. 

Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена (ч. 3 ст. 269 ЦК України).

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні ( ч.1, 3 ст. 441 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього за рішенням суду.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. 

Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на приватного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Аналізуючи наведені норми законодавства, колегія суддів вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів, не відповідає вимогам законодавства.

За таких обставин, приватному виконавцю необхідно було надати суду належні та допустимі докази того, що дійсно боржник свідомо не виконував зобов`язання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що він має змогу виконувати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин тощо.

Проте, подання приватного виконавця не містить жодних посилань на конкретні факти навмисного чи іншого свідомого невиконання обов`язку ОСОБА_1 та доказів на підтвердження цих фактів.

Ураховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів навмисного чи іншого свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язку по сплаті боргу.

Надані приватним виконавцем матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених ним дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа, однак в матеріалах відсутні докази вчинення ОСОБА_1 саме умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього приватним виконавцем у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду.

Факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що боржник вчиняє перешкоди в примусовому виконанні рішення суду та ухиляється від повного, належного та своєчасного виконання рішення суду, не підтвердженні належними та допустимими доказами.
Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали суду не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 рокув цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова