Дата документу 11.01.2022 Справа № 334/2102/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 22-ц/807/322/22                                Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
Є.У.№ 334/2102/20                                        Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                Дашковської А.В,
Кримської О.М.,
секретар: Волчанова І.М.,         
розглянувши у відкритому судовому засіданні  цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року АТ КБ «Приватбанк»  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 07 червня 2012 року, укладеного ОСОБА_2 , за умов якого, останній отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Станом на 10 листопада 2019 року заборгованість боржника за кредитним договором становить 5 081,65 грн., які Банк просив стягнути із ОСОБА_1 який є спадкоємцем померлого боржника. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2021 року відмовлено у задоволені позову АТ КБ «Приватбанк». 
Судове рішення мотивовано тим, що Банк не надав доказів отримання спадщини відповідачем та вартості спадкового майно, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало до суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, оскільки відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину н може бути підставою для відмови у задоволені пред`явлених до нього вимог кредитора, що узгоджується із позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду №192/2761/14 від 23.05.2018. Окрім того, апелянт вказує на те, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач заперечень або відзив на позов не надавав, так само як і докази щодо розміру спадкового майна, тому відповідач має сплатити заборгованість за кредитом, як спадкоємець боржника.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано доказів отримання спадщини відповідачем, її оформлення та вартості спадкового майна.
Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах , а тому з ними не можна погодитися.
Встановлено, що 07.06.2012 ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» шляхом підписання позичальником анкети-заяви уклало з ОСОБА_2 договір б/н, за умовами якого, останній отримав кредит в сумі 1 500 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. 27.-1.2015 кредитний ліміт збільшено до 5 000 грн.(а.с.64-68)
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
Заборгованість за наданим кредитом станом на 16.02.2017 становила 4 954 грн. (а.с.10-15).
09.05.2018 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до нотаріальної контори із претензією кредитора, в якій повідомило, що станом на 09.05.2018 заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 5081, 65 грн. (а.с.42).
У відповідь на претензію 25.06.2018 Світловодська міська державна нотаріальна контора повідомила Банк про те, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 зареєстрована 21.02.2017. 17.05.2018 на нерухоме майно, яке належало спадкодавцю та знаходиться в м. Світловодьску, Кіровоградської області, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 (а.с.43).
23.09.2019 Банк направив претензію до спадкоємця ОСОБА_1 , в якій просив останнього сплатити заборгованість спадкодавця за кредитним договором у розмірі 5081, 65 грн. (а.с.44). 
Зважаючи на те, що зібрані у справі докази містять інформацію як про коло спадкоємців померлого позичальника, так і про склад спадкового майна та фактичне отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, висновки суду першої інстанції про недоведеність позову є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
За змістом частин другої - четвертої статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Отже, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. 
Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення позики чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Зважаючи на те, що про смерть позичальника Банк дізнався до 09 травня 2018 року (а.с.42), про спадкоємця померлого боржника і отримання ним свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - 25 червня 2018 року, претензію спадкоємцю направив 23 вересня 2019 року, а з відповідним позовом до суду звернувся тільки 30 квітня 2020, Банк пропустив встановлений ч.2 ст.1281 ЦК України шестимісячний строк пред`явлення вимоги до спадкоємця померлого боржника, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Судом порушені і норми процесуального права при вирішенні спору. Справу розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження, тоді як за вимогами ч.4 п.2 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.
За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні лише в мотивувальній його частині, відсутні підстави для розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк»  задовольнити частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2021 року у цій справі скасувати.
ПозовАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Головуючий:          І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська