УХВАЛА

19 січня 2022 року 
Київ
справа №640/35697/21
адміністративне провадження №П/990/13/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Бившевої Л.І. розглянув  матеріали позовної заяви Громадської організації «Правниче партнерство України» в особі Голови - Касьяненка Дмитра Леонідовича (01030, м. Київ, вул. Володимирська, 40/2, оф. 24) до Президента України Зеленського Володимира Олександровича (01220, м. Київ, вул. Банкова, 11) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ГО «Правниче партнерство України» в особі Голови - Касьяненка Д.Л. 03.12.2021 подав до Окружного адміністративного суду міста Києва позов до Президента України Зеленського В.О., в якому просить: визнати протиправними дії Президента України Зеленського В.О. щодо порушення присяги Президента України, підриву суверенітету України, порушення прав і свобод громадян, недодержання Конституції України і законів України, невиконання своїх обов`язків в інтересах усіх співвітчизників, зокрема, не зупинення дії Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.08.1997 № 460-р про створення Держкомрибгоспом Компанії «Fishing Company S.A.» з реєстрацією її на Віргінський островах; зобов`язати Президента Зеленського Володимира Олександровича зупинити дії Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.08.1997 № 460-р «Про заходи щодо розвитку українського риболовецького флоту» щодо створення Держкомрибгоспом Компанії «Fishing Company S.A.» з реєстрацією її на Віргінський островах з мотивів невідповідності цій Конституції з одночасним зверненням Президента України до Конституційного Суду України щодо його конституційності.

Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 28.12.2021 передав дану позовну заяву на розгляд до Верховного Суду як суду першої інстанції на підставі пункту 2 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання щодо можливості прийняття до провадження цього позову, суд враховує таке.

Згідно з частиною четвертою статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України передбачені статтею 266 КАС України.

Статтею 266 КАС України, зокрема, пунктом 2 частини першої цієї статті, встановлено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо  законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

З огляду на викладене, Верховний Суд як суд першої інстанції має повноваження щодо розгляду чітко визначеної категорії адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною п`ятою статті 125 Конституції України закріплено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Частина перша статті 2 КАС України встановлює, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Отже, підставою для звернення до суду із позовом є порушення прав, свобод та інтересів позивача рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. У свою чергу, законодавством визначено вичерпний перелік форм захисту прав позивачем.

Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Пунктами 4 - 5 частини п`ятої статті 160 КАС України передбачено, що в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За правилами пунктів 9 - 10 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що: … «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним». 

Отож, гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним і стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьою статті 266 КАС України визначено, що у разі відкриття провадження в адміністративних справах, визначених частиною другою цієї статті, щодо оскарження нормативно-правових актів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, застосовуються правила, визначені статтями 264 та 265 цього Кодексу, з особливостями, визначеними цією статтею.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд звертає увагу на те, що порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В обґрунтування позовних вимог ГО «Правниче партнерство України» в особі Голови - Касьяненка Д.Л. вказує на те, що юридична особа - Компанія «Fishing Company S.A.» створена згідно наказу Державного комітету рибного господарства України від 15.08.1997 № 137 та згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.08.1997 № 460-р «Про заходи щодо розвитку українського риболовецького флоту». З метою залучення інвестицій та зареєстрована у 1997 році на Британських Віргінських островах. Відповідно до статуту компанії вона є акціонерною. Засновником і власником 100 відсотків акцій Компанії «Fishing Company S.A.» є Державне агентство меліорації та рибного господарства України. Тобто неправомірність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.08.1997 № 460-р полягає в частині надання дозволу Держкомрибгоспу (Державному агентству меліорації та рибного господарства України) на реєстрацію в офшорній зоні створеної ним риболовецької компанії, відсутність чіткого визначення мети залучення комерційних кредитів та джерела їх погашення, що призвело до низки порушень чинного законодавства Держкомрибгоспом (Державним агентством меліорації та рибного господарства України).  Тобто у даному випадку уряд України створив державну офшорну компанію, що є рівносильним бажанню держави уникнути сплати податків самій собі, що є виключно українським ноу-хау.  ГО «Правниче партнерство України»  зверталася до Президента України та до Офісу Президента України (який є дорадчим, консультативним та іншим допоміжним органом у розумінні пункту 28 статті 106 Конституції України) зі зверненнями про зупинення дії Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.08.1997 № 460-р «Про заходи щодо розвитку українського риболовецького флоту» щодо створення Держкомрибгоспом державної риболовецької Компанії «Fishing Company S.A.» з реєстрацією цієї компанії в офшорній зоні як такого, що не відповідає конституції, однак жодних дій не було вжито. Відповідно до частин першої, другої статті 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина. Повноваження Президента України визначені статтею 106 Конституції України, відповідно до пункту 15 якої Президент України зупиняє дію актів Кабінету Міністрів України з мотивів невідповідності цій Конституції з одночасним зверненням до Конституційного Суду України щодо їх конституційності.

У порушення вимог частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві не обґрунтовано, які саме конкретно права були порушені Президентом України, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначалось на саме правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.  

Під змістом позовних вимог розуміється, зокрема, визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити суть  порушеного права.

Тобто, суть позовних вимог фактично зводиться до того, що позивач вимагає зобов`язати відповідача до вчинення певних дій, не зазначаючи при цьому, які саме конкретні рішення, дії/бездіяльність відповідача, визначені Конституцією України, є предметом оскарження у цій справі.

Доводи позивача, що Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.08.1997 № 460-р «Про заходи щодо розвитку українського риболовецького флоту» порушує його права, оскільки воно є незаконним та неконституційним, не достатньо обґрунтовані, оскільки позивач не зазначає, які обставини про це свідчать, а співставлення можливого негативного впливу на права і свободи позивача є уявними.   

Так, згідно з частиною третьою статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, остання не відповідає вимогам, передбаченим частиною третьою статті 161 КАС України, оскільки до позовної заяви не додано документу про сплату судового збору.
Частиною другою статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить: 2270 грн.

З огляду на те, що позовна заява містить вимоги немайнового характеру, судовий збір за подання такого позову становить 2270,00 грн.

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс. р-н/22030102. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Відповідно до абзацу 1 частини першої, частини другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Оскільки позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, таку позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених вище недоліків шляхом надання суду документу, що підтверджує сплату судового збору, або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, та навести обґрунтування, які саме права позивача були порушені відповідачем, чи належать вони конкретно позивачу, які обставини про це свідчать. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення цих недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

При цьому повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 169 КАС України).

Керуючись статтями 19, 22, 44, 122, 160, 169, 266 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Громадської організації «Правниче партнерство України» в особі Голови - Касьяненка Дмитра Леонідовича до Президента України Зеленського Володимира Олександровича  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху. 

Встановити для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

...........................

Л.І. Бившева,
Суддя Верховного Суду