П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 березня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/17273/21	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів - Джабурії О.В.,
                                           Шляхтицького О.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А:

           21.09.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) Гуменюка В.В. від 04.08.2021 року ВП №65265094 про накладення на неї штрафу у розмірі 1700 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем всупереч закону та без наявності на те відповідних підстав, адже жодних дій, направлених на навмисне, свідоме небажання виконувати судове рішення по справі №520/21178/18 позивач не вчиняла та не мала намір вчиняти, а отже, у державного виконавця були відсутні правові підставі на покладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення.
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що 23.04.2021 року на примусове виконання до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов виконавчий лист №520/21178/18, виданий 12.04.2021 року Київським районним судом м. Одеси про зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати батькові у вільному спілкуванні з дитиною та забезпечити виконання графіку спілкування. Державним виконавцем неодноразово здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки виконання боржником рішення суду, однак поспілкуватися з дитиною батько не зміг. 24.06.2021 року державним виконавцем на підставі ч.2 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про визначення місця побачення стягувача з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 . 
04.08.2021 року державним виконавцем на підставі ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин, яка є правомірною та скасуванню не підлягає.
Третя особа у поясненнях на позовну заяву також заперечувала проти позову, зазначаючи, що за наслідками невиконання ОСОБА_1 рішення суду відносно неї цілком правомірно та обґрунтовано винесено постанову про накладення штрафу від 04.08.2021 року. На ОСОБА_1 покладено обов`язок повідомляти третю особу про можливі зміни у місці перебування дитини, проте, 08.07.2021 року позивач в черговий раз знехтувала даною вимогою суду та не повідомила ні третю особу, ні державного виконавця про те, що в цей день дитина буде перебувати за адресою, відмінною від адреси місця побачення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняте нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апелянт вказує, що судом не враховано, що відповідно до змісту судового рішення у справі №520/21178/18, а також змісту виконавчого листа, який був пред`явлений до виконання, на ОСОБА_1 покладений обов`язок повідомляти ОСОБА_2 про можливі зміни у місці перебування (місце постійного або тимчасового проживання та зміни дошкільних, учбових закладів). А з огляду на те, що спільна донька сторін виконавчого провадження не змінювала адресу дошкільного навчального закладу у ОСОБА_1 не виникло обов`язку повідомляти стягувача про зміну місця перебування дитини. 
Третя особа подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у період з 07.11.2013 року по 22.01.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2018 року у справі №520/15126/17 розірвано шлюб, зареєстрований 07 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2151, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 73).
З метою врегулювання правовідносин між батьками спільної доньки ОСОБА_3 ,   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 11.08.2017 року укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С., зареєстрований в реєстрі за №664. Умови цього договору містили узгоджений сторонами графік спілкування ОСОБА_3 з батьком   ОСОБА_2 (а.с. 84-86).   
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 25.06.2020 року у справі №520/21178/18 задоволено частково позов   ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про встановлення графіку зустрічей батька із неповнолітньою дитиною. Задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання факту припинення договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини та визначення порядку спілкування батька з неповнолітньою дитиною. Встановлено факт припинення договору про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини укладеного 11.08.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Встановлено графік спілкування ОСОБА_2 з донькою. ОСОБА_2 має право вільного спілкування з дитиною в режимі телефонного, смс або інтернет спілкування незалежно від графіку спілкування. Спілкування ОСОБА_2 з неповнолітньою ОСОБА_3 має відбуватись за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного і морального розвитку дитини, з урахуванням режиму дня та особистостей відповідного віку. Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати батькові у вільному спілкуванні з дитиною та забезпечити виконання графіку спілкування, для чого ОСОБА_1 повинна повідомляти ОСОБА_2 про можливі зміни у місці перебування (місце постійного або тимчасового проживання та зміни дошкільних, учбових закладів ) дитини або стан здоров`я дитини які можуть перешкодити виконанню графіку спілкувань, з наданням на вимогу батька документів які підтверджують стан здоров`я та повідомити про місце перебування дитини. В інших позовних вимогах ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 87-98).
Постановою Одеського апеляційного суду від 18.02.2021 року у справі №520/21178/18 рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року - змінено. Доповнено резолютивну частину рішення, а саме частину четверту викладено в наступній редакції: «Встановити графік спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , з урахуванням режиму дня малолітньої дитини, особливостей відповідного віку дитини …» і далі по тексту. В зв`язку з необхідністю відновлення психоемоційного зв`язку між батьком ОСОБА_2 та дитиною донькою ОСОБА_3 встановлено порядок виконання цього рішення шляхом визначення перехідного період терміном на 6 місяців протягом якого батько спілкується з дитиною кожен тиждень з урахуванням режиму дня малолітньої дитини наступним чином: Кожного першого та третього тижня: в середу з 16 годин до 19 годин та у суботу з 9-30 до 20 годин без присутності матері з можливістю відвідування місця проживання батька. Кожного другого та четвертого тижня: в четвер з 16 годин до 19 годин та у неділю з 9-30 до 17 годин без присутності матері з можливістю відвідування місця проживання батька. Можливість побачення батька ОСОБА_2 з ОСОБА_3 в день її народження та святковий день 8 березня для особистого привітання. Під час літніх канікул порядок спілкування встановлюється з урахуванням режиму дня малолітньої дитини наступним чином: Кожного першого та третього тижня в середу з 9-30 до 20 години та у суботу з 10 годин до 20 годин без присутності матері з можливістю відвідування місця проживання батька. Кожного другого та четвертого тижня: в четвер з 9-30 годин до 20 годин та у неділю з 10 годин до 17-30 без присутності матері з можливістю відвідування місця проживання батька. Попереджено ОСОБА_1 про неприпустимість вчинення дій, які перешкоджають відновленню психоемоційного зв`язку між та дитиною донькою ОСОБА_3 .. Роз`яснено сторонам можливість звернення до суду з позовом про зміну порядку спілкування батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , з урахуванням вікових змін та особливостей формування соціальних та сімейних зв`язків.
На підставі заяви ОСОБА_2 про примусове виконання виконавчого листа №520/21178/18 від 12.04.2021 року, постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гуменюком В.В. від 27.04.2021 року ВП 65265094 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа по справі №520/21178/18 від 12.04.2021 року  (а.с.111).
08.07.2021 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гуменюком В.В. складено акт, за яким встановлено, що виходом за адресою, яка зазначена у виконавчому листі АДРЕСА_1 під час приїзду батька ОСОБА_2 до доньки ОСОБА_3 встановлено, що зі слів матері ОСОБА_1 донька, станом  на теперішній час знаходиться у дитячому садочку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, з акту вбачається, що ОСОБА_2 з актом не згоден, ОСОБА_1 не дала можливості забрати доньку у визначений судом час по надуманим причинам.
На підставі акту державного виконавця від 08.07.2021 року постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гуменюка В.В. від 04.08.2021 року ВП №65265094 за невиконання рішення суду на боржника ОСОБА_1 накладено штраф у розмірів 1700 грн. (а.с.120).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, яка є боржником за виконавчим листом №520/21178/18 від 12.04.2021 року, має виконувати рішення суду, яке є обов`язковим до виконання, у тому числі в частині встановлення графіку побачень батька з дитиною, не перешкоджати батькові у вільному спілкуванні з дитиною та забезпечити виконання графіку спілкування, має повідомляти ОСОБА_2 про можливі зміни у місці перебування (місце постійного або тимчасового проживання та зміни дошкільних, учбових закладів ) дитини, її попереджено про неприпустимість вчинення дій, які перешкоджають відновленню психоемоційного зв`язку між ОСОБА_2 та дитиною донькою ОСОБА_3 ..
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
У відповідності до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У силу вимог частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Згідно частин першої та другої статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Особливості виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною визначено приписами ст. 64-1 Закону №1404-VІІI, згідно з якою, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Статтею 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника, зокрема, фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, 
Системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» надає підстави стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, судова колегія зазначає, що умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) та відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).
Згідно з п.п.8, 9 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.
Зі встановленого вище вбачається, що за змістом рішення Київського районного суду м.Одеси від 25.06.2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 18.02.2021 року у справі №520/21178/18 зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати батькові у вільному спілкуванні з дитиною та забезпечити виконання графіку спілкування, для чого ОСОБА_1 повинна повідомляти ОСОБА_2 про можливі зміни у місці перебування ( місце постійного або тимчасового проживання та зміни дошкільних, учбових закладів ) дитини або стан здоров`я дитини, які можуть перешкодити виконанню графіку спілкувань, з наданням на вимогу батька документів, які підтверджують стан здоров`я та повідомити про місце перебування дитини.
З акту державного виконавця від 08.07.2021 року вбачається, що за результатами виходу за адресою, яка зазначена у виконавчому листі АДРЕСА_1 під час приїзду батька ОСОБА_2 до доньки ОСОБА_3 встановлено, що зі слів матері ОСОБА_1 донька, станом на теперішній час знаходиться у дитячому садочку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, з акту вбачається, що ОСОБА_2 з актом не згоден, ОСОБА_1 не дала можливості забрати доньку у визначений судом час по надуманим причинам.
З огляду на те, що дитина перебувала у дитячому садочку 08.07.2021 до 16.20, що підтверджено листом приватного навчального закладу «Ерудит» «Гімназії І-ІІІ ступенів - дошкільний заклад» від 09.07.2021 №  37, судом першої інстанції з огляду на графік побачень батька з дитиною (з 16.00 до 19.00) вірно зроблений висновок про можливість для ОСОБА_1 повідомити державного виконавця та батька дитини про те, що дитину можна побачити через короткий проміжок часу, при тому що позивачці відомий графік побачень батька з дитиною.
Також, суд звертає увагу на те що під час розгляду справи досліджений запис прибуття державного виконавця та батька дитини 08.07.2021 року за адресою місця проживання дитини: АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 повідомила державному виконавцю про те, що донька перебуває в садочку, на питання державного виконавця до якої години дитина перебуватиме в садочку, позивачка зазначила, що не знає, але планує її забирати. На питання батька, чи може він забрати дитину з садочку, позивачка зазначила, що не може, без обґрунтування причин такої відмови.
          Таким чином, у визначений за графіком суду час ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні, не забезпечила можливості ОСОБА_2 зустрічі з дитиною, що свідчить про невиконання виконавчого документа (рішення суду) без поважних причин.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка, яка є боржником за виконавчим листом №520/21178/19 від 12.04.2021 року, має виконувати рішення суду, яке є обов`язковим до виконання, в тому числі в частині встановлення графіку побачень батька з дитиною, не перешкоджати батькові у вільному спілкуванні з дитиною та забезпечити можливі зміни у місці перебування (місце постійного або тимчасового проживання та зміни дошкільних, учбових закладів) дитини, її попереджено про неприпустимість вчинення дій, які перешкоджають відновленню психоемоційного зв`язку між ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 .
Враховуючи викладене та, зокрема, те, що позивачем без поважних причин не було забезпечено виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 25.06.2020 року у справі №520/21178/18, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були наявні підстави для накладання штрафу на боржника з підстав невиконання рішення, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) Гуменюка В.В. від 04.08.2021 року ВП №65265094 про накладення на ОСОБА_1 штрафу, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, наведені в апеляційній скарзі, оскільки судом були досліджені всі обставини справи в повній мірі.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.                
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 06 грудня 2021 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року - залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя:	Н.В.Вербицька	
  Суддя:   Суддя:	  О.В. Джабурія   О.І. Шляхтицький