Ухвала
іменем України
18 лютого 2022 року
м. Київ
Справа № 643/16671/20
Провадження № 51-772 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –       ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року щодо засудженої ОСОБА_5 , 
в с т а н о в и в:
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2021 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.  Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, громадянку України, жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму, 
засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року вирок місцевого суду щодо щодо ОСОБА_5 змінено. Визнано пом`якшуючою покарання ОСОБА_5 обставиною «вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин».
Пом`якшено ОСОБА_5 покарання, призначено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із конфіскацією належного їй майна. У решті вирок залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень,  ОСОБА_5 , переслідуючи корисливу мету – отримання прибутку в результаті незаконного збуту психотропних речовин, шляхом залишення схованок на території міста Харкова, вступила у попередню змову з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, та відповідно до розробленого плану ОСОБА_5 повинна була у визначеному місці відшукувати схованки, в яких зберігалися заздалегідь розфасовані по згорткам психотропні речовини, після чого повинна була робити схованки – розкладати кожний з цих згортків в окреме місце, фотографувати зазначене місце, наносити на фото пояснювальні написи з точним місцем перебування схованки, після чого, відправляти виготовлені фото з поясненнями та інформацією щодо місця розташування схованок з психотропними речовинами невстановленій особі, котра, своєю чергою, за допомогою мережі Інтернет повинна була забезпечити реалізацію вказаних психотропних речовин, які знаходилися у схованках, серед охочих їх придбати. Вчиненням вказаних дій ОСОБА_5 мала на меті отримати прибуток від збуту психотропних речовин у вигляді грошової винагороди від невстановленої особи за кожну зроблену нею схованку.
За таких обставин, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також збут психотропних речовин, 22 липня 2020 року, точний час в ході судового розслідування не встановлено, діючи за попередньою змовою та в групі з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, отримала інформацію про місце знаходження згортків з психотропними речовинами у розфасованому вигляді. Далі ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання психотропних речовин, 22 липня 2020 року прибула у вказане постачальником місце знаходження психотропних речовин, точної адреси та часу розслідуванням не встановлено, де зустрілася з невстановленою в ході судового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, котра передала ОСОБА_5 великий згорток з психотропними речовинами у вигляді розфасованих згортків у кількості 30 штук. Зазначені згортки ОСОБА_5 забрала та поклала до сумки, яку мала при собі, тим самим вона незаконно придбала та стала незаконно зберігати з метою збуту особливо небезпечні психотропні речовини у великих розмірах. Кожен з 30 виявлених згортків обмотаних ізоляційною стрічкою ОСОБА_5 додатково загорнула у фольгу срібного кольору. Після цього, маючи при собі психотропні речовини у вигляді розфасованих згортків, обмотаних фольгою та кольоровою ізоляційною стрічкою, ОСОБА_5 прибула на територію Салтівського жилого масиву м. Харкова.
Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут психотропних речовин, з метою отримання прибутку в результаті незаконного збуту психотропних речовин, шляхом реалізації схованок з особливо небезпечними психотропними речовинами, залишеними на території м. Харкова, усвідомлюючи їх протиправність, за попередньою змовою з невставленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, з корисливих мотивів, 22 липня 2020 року, точного часу в ході судового слідства не встановлено, ОСОБА_5 , розшукувала підходящі місця, де можна залишити схованку з особливо небезпечною психотропною речовиною – PVP у розфасованому вигляді у згортках, обмотаних фольгою та ізоляційною стрічкою. Після цього ОСОБА_5 залишала по одному згортку з особливо небезпечною психотропною речовиною – PVP, обмотаному фольгою та ізоляційною стрічкою, фотографувала на свій мобільний телефон місце схованки з вказаною особливо небезпечною психотропною речовиною, наносила на фото пояснювальні написи з точним місцем перебування схованки з метою направлення вказаного фото через всесвітню мережу Інтернет невстановленій особі для подальшої передачі інформації кінцевому покупцю, після чого з місця скоєння злочину зникала, тим самим незаконно збувала особливо небезпечну психотропну речовину – PVP. У подальшому злочинні дії ОСОБА_5 були викриті працівниками поліції та 22 липня 2020 року у період часу з 18 год. до 19 год. 53 хв. за вказаними у вироку адресами були виявлені та вилучені згортки з фольги, всередині яких містилися по одному згортку, обмотаному ізоляційною стрічкою, з порошкоподібною речовиною, масою в перерахунку на масу речовини, відповідно,  – 0,1456 г, 0,1608 г, 0,1649 г, 0,1455 г, 0,1588 г, 0,1620 г, 0,1430 г, 0,1589 г, 0,1608 г, яка згідно з висновком судової експертизи дослідження матеріалів речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.6. «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» №13/1/2356СЕ-20 
від 18 серпня 2020 року містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину – PVP, обіг якої заборонено відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000 року, оскільки психотропна речовина PVP віднесена до списку № 2 таблиці № ІІ, який затверджений вищевказаною постановою.
Крім цього, ОСОБА_5 повторно, продовжуючи за вищенаведеною схемою свої злочинні дії, направлені на отримання прибутку в результаті незаконного збуту психотропних речовин, шляхом реалізації схованок з психотропними речовинами, залишеними на території м. Харкова, усвідомлюючи їх протиправність, діючи за попередньою змовою з невставленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, з корисливих мотивів, 22 липня 2020 року близько 15 год. 55 хв., зберігаючи при собі згортки з особливо небезпечними психотропними речовинами, з метою збуту, перебувала між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та шукала підходяще місце, де можна залишити схованку особливо небезпечних психотропних речовин у розфасованому вигляді, у згортках, обмотаних фольгою та кольоровою ізоляційною стрічкою. В цей час дії ОСОБА_5 були виявлені перехожим, котрий викликав працівників поліції та її протиправні, злочинні дії, пов`язані з незаконним зберіганням особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту були припинені на законних підставах та 22 липня 2020 року у період часу 18 год. до 19 год. 53 хв., в ході проведення огляду місця події між будинками, розташованими за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено 20 згортків з фольги, всередині кожного з яких містився один згорток обмотаний ізоляційною стрічкою, з порошкоподібною речовиною всередині, яка згідно з висновком судової експертизи дослідження матеріалів речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.6. «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» №13/1/2356СЕ-20 
від 18 серпня 2020 року містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину – PVP, масою в перерахунку на масу речовини, відповідно, – АДРЕСА_4 , загальною вагою 2,8799 г, обіг якої заборонено відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000  року, оскільки психотропна речовина PVP віднесена до списку № 2 таблиці №  ІІ, який затверджений вищевказаною постановою, та є великим розміром згідно з вказаною таблицею.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити ухвалу апеляційного суду щодо засудженої ОСОБА_5 , звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. 
Зокрема, захисник вказує на те, що суд апеляційної інстанції при обранні ОСОБА_5 покарання не врахував дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона має середню спеціальну освіту, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щиро кається у вчиненому. Крім того, на її утриманні знаходиться малолітній син, 2009 року народження, вона заміжня, на момент вчинення злочину не працювала, тобто не мала джерела доходу, щоб прогодувати дитину та розрахуватися за орендоване житло, біологічний батько дитини страждає на онкологічне захворювання. Стверджує, що саме ці фактори вплинули на те, що ОСОБА_5 наважилась на злочин. Також, на думку захисника, суди не врахували, що від її дій не настало негативних наслідків, пов`язаних зі збутом речовини, та відсутність обтяжуючих обставин.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та кваліфікація її дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.
Захисник ОСОБА_4 порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності – призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.  75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 вид і розмір покарання, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК Україниврахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до тяжких злочинів та особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштована, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. 
При цьому суд апеляційної інстанції не погодився з рішенням суду першої інстанції, який обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , визнав лише одну – її щире каяття, зазначивши, що у кримінальному провадженні було встановлено, що на момент вчинення ОСОБА_5 злочину вона не працювала, тобто не мала джерела доходу, щоб прогодувати малолітню дитину та розрахуватись за орендоване житло, а біологічний батько її дитини страждає на онкологічне захворювання. Саме ці фактори вплинули на те, що ОСОБА_5 наважилась на злочин, а тому колегія суддів правильно визнала ці обставини, що пом`якшують покарання відповідно до приписів п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України.
Мотивуючи це рішення, суд апеляційної інстанції зауважив, що оскільки зазначені вище обставини не тільки пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а тому враховуючи ці обставини та дані про особу ОСОБА_5 , колегія суддів змінила вирок в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, однак, підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК України не вбачала, з чим погоджується й колегія суддів касаційної інстанції.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, з оглядуна ступінь тяжкості вчиненого діяння, конкретні обставини його вчинення, зокрема, кількість реалізованих та планованих ОСОБА_5 епізодів злочинної діяльності, призначене їй покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно несправедливим через його суворість, а підстав для застосування щодо засудженої положень ст. 75 КК України, про що зазначає у касаційній скарзі захисник, не вбачається з огляду, насамперед, тяжкість на вчиненого нею злочину.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року щодо засудженої ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                      ОСОБА_3