ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 лютого 2022 року           справа №200/9147/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року (повне судове рішення складено 20 вересня 2021 року в м. Слов`янську) у справі № 200/9147/21 (суддя в І інстанції Смагар С.В.) за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донавтобак" про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 39 513 грн. 69 коп.,

                                                          УСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі – Відділення) звернулось до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донавтобак» (далі – ТОВ «Донавтобак») про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 38922 грн. 22 коп. та пеню у розмірі 591 грн. 47 коп. 
У позовній заяві зазначив, що за інформацією ГУ ПФУ у Донецькій області, яка була сформована відносно відповідача на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4) середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у відповідача становила: за січень 2020 року складала 12 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю: за лютий 2020 року складала 12 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за березень 2020 року складала 12 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за квітень 2020 року складала 11 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за травень 2020 року складала 11 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за червень 2020 року складала 11 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю: за липень 2020 року складала 13 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за серпень 2020 року складала 14 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю: за вересень 2020 року складала 14 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за жовтень 2020 року складала 14 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю: за листопад 2020 року складала 11 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю: за грудень 2020 року складала 12 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю. Середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, у відповідача у звітному 2020 році, згідно даних ГУ ПФУ в Донецькій області склала 0 осіб і лише у грудні 2020 року дійшла до відмітки 1. Але, оскільки зазначена особа з інвалідністю не пропрацювала на підприємстві у відповідача навіть півроку, оскільки була прийнята на роботу вже наприкінці 2020 року, тому її не можливо зараховувати до встановленого законом нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю. Зазначає, що відповідно до частини першої пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28.09.2005 № 286 середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватися відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору. Таким чином, особа з інвалідності не обов`язково повинна бути працевлаштована на початку року, але вона повинна пропрацювати на підприємстві не менше півроку. На підставі наведеного цілком об`єктивним є висновок щодо вини відповідача у невиконанні вимог чинного законодавства щодо додержання встановленого нормативу створення робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позов.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Донавтобак», зареєстрована як юридична особа за кодом ЄДРПОУ 34283916.
26 лютого 2021 року на адресу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від відповідача надійшов звіт форми № 10-ПОІ «Про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік» (а.с.10).
У наданому звіті форми № 10-ПОІ за 2020 рік відповідач зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (рядок 01) у 2020 році - 12 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02) - 1 особа (з них за статтю - 1 чоловік та 0 жінок; за місцем проживання фактично проживають у місті - 1 чоловік та 0 жінок; за місцем проживання фактично проживають у сільських населених пунктах та селищах - 0 чоловіків та 0 жінок; за віком від 18 до 35 років - 0 чоловіків та 0 жінок; за віком від 36 до 60 років - 1 чоловік та 0 жінок; за віком понад 60 років - 0 чоловіків та 0 жінок); кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (рядок 03) 1 особа: фонд оплати праці штатних працівників (рядок 04) 655,9 тис. грн, середньорічна заробітна плата штатного працівника (рядок 05) 54,7 тис. грн; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (рядок 06) - (прочерк).
21 травня 2021 року позивачем було направлено запит до Головного управління ПФУ у Донецькій області щодо отримання інформації про середньооблікову кількість штатних працівників відповідача.
За інформацією Головного управління ПФУ у Донецькій області, яка була сформована відносно відповідача на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4), середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у відповідача становила: за січень 2020 року складала 12 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю: за лютий 2020 року складала 12 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за березень 2020 року складала 12 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за квітень 2020 року складала 11 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за травень 2020 року складала 11 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за червень 2020 року складала 11 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю: за липень 2020 року складала 13 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за серпень 2020 року складала 14 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю: за вересень 2020 року складала 14 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за жовтень 2020 року складала 14 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю: за листопад 2020 року складала 11 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю: за грудень 2020 року складала 12 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю. 
Крім того, 21 травня 2021 року позивачем було направлено запит до Костянтинівського міського центру зайнятості за № 03-13/545 щодо отримання інформації відносно подання відповідачем звітності за формою № 3-ПН інформації щодо направлення до відповідача осіб з інвалідністю для працевлаштування, інформації про відмови з боку відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, інформації щодо запропонованих відповідачем в односторонньому порядку умов неповного робочого дня або неповного робочого тижня для осіб з інвалідністю, а також отримання інформації щодо наявності заявок на перекваліфікацію осіб з інвалідністю.
8 червня 2021 року на адресу відділення надійшла відповідь на вищезазначений запит, з якого вбачається, що відповідач протягом 2020 року не надавав до Костянтинівського міського центру зайнятості звіти формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії осіб з інвалідністю)», тому особи з інвалідністю центром зайнятості до відповідача на підприємство не направлялися.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ).
Згідно з частиною третьою статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною першою статті 19 Закону № 875-XII встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Відповідно до частини третьої статті 19 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
За приписами частин п`ятої, одинадцятої статті 19 Закону № 875-XII виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною 1 цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону.
Відповідно до абзацу 1 статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформації про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості визначає Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Порядок №70).
Відповідно до частини другої статті 20 Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №70 інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
У відповідності до вимог пункту 3.2.5 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за №1442/11722, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді.
Окрім того, відповідно до пункту 9 Інструкції щодо заповнення форми звітності № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю», затвердженою Наказом Міністерства соціальної політики України 27 серпня 2020 року № 591 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2020 р. за №1007/35290 (далі – Інструкція № 591), дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність (рядок 02), та кількості осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, застосовується правило заокруглення до цілого: якщо після коми число від 1 до 4, заокруглення відбувається в бік зменшення, від 5 до 9 - в бік збільшення.
Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду у постанові від 31.01.2019 у справі №809/750/17.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання» (далі - Наказ №316), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за №988/23520, затверджені форма звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».
Згідно з пунктом 2.1 Порядку подання форми звітності №3-ПН (у редакції, що діяла до 07.02.2017) форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Пунктом 5 розділу І цього Порядку (у редакції, що діє з 07.02.2017) визначено, що форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
При цьому у пункті 4 розділу І вказаного Порядку закріплено, що актуальність зазначених у формі №3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.
Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань (частина третя статті 18-1 Закону).
Таким чином, виконанню відповідними органами обов`язку працевлаштовувати осіб з інвалідністю повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належать, зокрема, створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність таких вакантних посад.
Судом встановлено, що у 2020 році середньооблікова чисельність працівників відповідача, складала 12 осіб. 
Отже, встановлений законодавством норматив працевлаштування осіб з інвалідністю для відповідача в 2020 році складає 1 особу.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції висновувався на тому, що у відповідача працювала одна особа з інвалідністю, що підтверджується додатком до листа Головного управління ПФУ в Донецькій області від 11 червня 2021 року.
Таким чином, відповідач за 2020 рік повністю виконував норматив щодо працевлаштування осіб з інвалідністю. 
При цьому місцевий суд не прийняв посилання позивача на те, що така особа повинна пропрацювати на підприємстві що найменш півроку, оскільки така позиція не співпадає з жодною нормою чинного законодавства у цій сфері. 
Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись судова колегія апеляційного суду.
Так, частиною другою статті 19 Закону № 875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
В частині першій статті 20 того ж Закону зазначається про необхідність сплати відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарських санкцій підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом.
Отже, для висновку про дотримання вказаного нормативу законом передбачено обрахування середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю.
Такий правовий висновок відповідає і сталій судовій практиці з цього питання, викладеній, зокрема, в постановах касаційного суду: ухвали Вищого адміністративного суду від 18 серпня 2015 року у справі № 820/10930/14, від 22 жовтня 2015 року у справі № 812/226/15. Те саме зазначено і в Довідці про результати вивчення та узагальнення судової практики застосування статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" Вищого адміністративного суду від 23 серпня 2007 року.
Отже, висновки суду першої інстанції, якими обґрунтовано відмову в позові, не відповідають нормам законодавства.
Згідно п. 1.8. Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України 28.09.2005 N 286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2005 р. за N 1442/11722 (далі – Інструкція № 286), у формах державних статистичних спостережень містяться різні показники кількості працівників, які відрізняються методом розрахунку та метою їхнього використання. 
Зокрема, передбачається підрахунок облікової кількості штатних працівників у цілому по підприємству, а також окремих категорій працівників. Наприклад, зайнятих в умовах, що не відповідають санітарно-гігієнічним нормам, працюючих пенсіонерів, інвалідів тощо.
Відповідно до пп. 3.2.5 п.3.2 Інструкції № 286, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4,... 12.
За таким же правилом визначається середньооблікова кількість штатних працівників за рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.
Пунктом 9 Інструкції № 591 визначено, що дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількості осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, застосовується правило заокруглення до цілого (якщо після коми число від 1 до 4, заокруглення відбувається в бік зменшення, від 5 до 9 - в бік збільшення).
Отже, зважаючи на положення п.п.3.2.5 п.3.2 Інструкції № 286 та п. 9 Інструкції № 591, у 2020 році у Відповідача середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, у ТОВ «ДОНАВТОБАК», згідно даних ГУ ПФУ в Донецькій області склала (0+0+0+0+0+0+0+0+1+1+1+1) /12 = 0,3.
При обчисленні виникло дробове число, а відтак воно підлягає округленню до цілого, після коми виникло число 3, тому воно обчислюється в бік зменшення, тобто становить 0 штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність за рік.
Проте, згідно встановленому Законом чотирьохвідсотковому нормативу, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, у відповідача повинна була складати 1 особу з інвалідністю.
Отже, відповідачем не дотримано норматив працевлаштування осіб з інвалідністю.
Юридична відповідальність у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або в разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 18 Закону №875-XII, а саме не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або у разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 17, статті 18, частин 2, 3 та 5 статті 19 Закону №875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 у справі № 808/2646/15.
В свою чергу, відповідач не надав жодних доказів створення для осіб з інвалідністю робочих місць, інформування про це відповідних державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.
Відтак, відсутні підстави стверджувати про відсутність вини відповідача в невиконанні нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, що обумовлює необхідність застосування до нього передбачених законодавством адміністративно-господарських санкцій.
З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями  250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 200/9147/21 – скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (ЄДРПОУ 13492430, 87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, 1а) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донавтобак" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені – задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНАВТОБАК» (код ЄДРПОУ 34283916, 85108, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Безнощенко, 7/52) на користь Державного бюджету України несплачені адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, у розмірі 38 922 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять дві) гривні 22 коп. та пеню у сумі 591 (п`ятсот дев`яносто одну) гривню 47 коп., а загалом: 39 513 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 69 коп. (отримувач - Донецьке ГУК/Костянтинів. МТГ/50070000, ЄДРПОУ ГУ ДКСУ 37967785, МФО 899998, номер рахунку IBAN р/р UА188999980313101230000005692, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код класифікації доходів бюджету: 50070000, Призначення платежу: надходження до Фонду соціального захисту інвалідів).
Повне судове рішення – 08 лютого 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін

                                                                                                                                                                                                                                                Т. Г. Гаврищук