Ухвала
 
21 грудня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 225/2532/21
провадження № 61-18152ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 26 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Киреєва Андрія Миколайовича, заінтересована особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (стягувач),
 
ВСТАНОВИВ: 
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця від 01 березня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на пенсію з інвалідності боржника, розмір якої дорівнює розміру прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність.
 
Скаргу мотивував тим, що Закон України «Про виконавче провадження» та інші Закони не містять прямої заборони на звернення стягнення на пенсію боржника у разі, якщо її розмір дорівнює прожитковому мінімуму для відповідної особи. Водночас Закон України «Про виконавче провадження» та інші закони не містять і прямої нормативної вказівки про можливість звернути стягнення на пенсію, розмір якої дорівнює прожитковому мінімуму. Зазначав, що стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає дотримання державним виконавцем таких засад як верховенство права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
 
ОСОБА_1 отримує пенсію з інвалідності у розмірі 1 769,00 грн, що дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Інших доходів він не має. Утримання 20 % щомісячно з пенсії призводить до того, що заявник отримує суму меншу за прожитковий мінімум, який встановлений державою для осіб, які втратили працездатність та не дозволяє ОСОБА_1 забезпечити свої елементарні життєві потреби в їжі, засобах гігієни, одязі та лікарських препаратах, що є порушенням його права на соціальний захист від держави. Втручання у власність заявника становитиме для нього індивідуальне та надмірне навантаження і є очевидним, що захід примусового виконання рішення у вигляді звернення стягнення на пенсію ніколи не досягне мети, на яку він спрямований, що не відповідає встановленому у статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» принципу співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням суду. Просив застосувати у спірних правовідносинах статтю 46 Конституції України як норму прямої дії, а також рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ромева проти Північної Македонії» як джерело права.  
 
На підставі вищевикладеного просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кирєєва А. М. від 01 березня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на пенсію з інвалідності боржника ОСОБА_1 , розмір якої дорівнює розміру прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність.  
 
Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 26 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року, у задоволенні скарги відмовлено.
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у листопаді 2021 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 26 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у вищевказаній справі.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилався на те, що  ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи, проте відомостей, які б підтверджували, що ОСОБА_1 на час подання касаційної скарги є інвалідом II групи до касаційної скарги не додано.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків шляхом надання документів, які підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору або сплатити судовий збір у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку.
 
У грудні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надав копію квитанції від 07 грудня 2021 року № 19 про сплату судового збору у розмірі 454,00 грн.
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення представник заявника зазначив, що суди попередніх інстанцій не дослідили конкретні обставини справи, поза увагою судів залишилось те, що помилка в питанні права щодо присудження позивачеві коштів за рахунок Фонду соціального страхування була спричинена самими органами державної влади, без вини скаржника. Суди також не врахували, що наслідком такої дії державного виконавця є покладення на ОСОБА_1 надмірного фінансового тягаря. Додатково просить врахувати при вирішенні спору статтю 46 Конституції України та рішення ЄСПЛ у справі «Ромева проти Північної Македонії».
 
За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Оскільки касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором, а наведені в ній доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження та викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Киреєва Андрія Миколайовича, заінтересована особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (стягувач), за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 26 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року.
 
Витребувати з Дзержинського міського суду Донецької області матеріали справи № 225/2532/21.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:          	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний       О. В. Ступак