Справа № 446/1724/20                                Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І. 
Провадження № 22-ц/811/1136/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Провадження № 22-ц/811/1203/21
Категорія:31

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Івасюти М.В.
з участю: представників ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року та на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2020 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Щур Тарас Васильович, про визнання недійсним договору дарування. 
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 грудня 2019 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір дарування 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В. за № 1568. Стверджує, що вищезазначений договір фактично був договором купівлі-продажу 1/4 частки квартири, оскільки сторони домовилися в присутності свідків про те, що ОСОБА_1 сплатить йому протягом року 5 000 доларів США за дану частку квартири, однак з метою зменшення витрат на оформлення договору та сплати податків оформили договір дарування. Зазначає, що ОСОБА_1 померла, не сплативши йому вказану суму, а її чоловік ОСОБА_1 , який є її спадкоємцем, відмовляється сплачувати вартість 1/4 частки квартири. У випадку, якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним, відтак, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд має визнати, що сторони уклали саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин, а у разі, якщо він суперечить закону – визнати його недійсним. З наведених підстав просить визнати недійсним договір дарування 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В. за № 1568.
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено повністю.
Судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. покладено на позивача, ОСОБА_4 .
У задоволенні заяви представника відповідача –  ОСОБА_2 , про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати відповідача – відмовлено.
У березні 2021 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення.
В обгрунтування заяви покликається на те, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у відповідача виникло право на відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу. Стверджує, що вартість наданих юридичних послуг адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги та виставляє клієнту відповідний рахунок. Зазначає, що відповідачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20 005,00 грн., що підтверджується рахунком на оплату, актом наданих послуг та меморіальними ордерами.
Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 відмовлено повністю.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні заяви про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що висновки суду першої інстанції про те, що в рішенні суду розглянуті всі вимоги позивача та відповідача, в тому числі, і вирішено питання судових витрат не відповідають резолютивній частині рішення суду, оскільки на користь відповідача не стягнуто витрати на правову допомогу, які також відносяться до судових витрат. Зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що він очікує понести 15 000 грн. витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом даного спору, а протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надано докази, які підтверджують те, що відповідачем понесені витрат на правову допомогу в розмірі 20 005,00 грн., зокрема, рахунок про оплату, акт наданих послуг, та меморіальні ордери. Докази на підтвердження понесених судових витрат подаються суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити повністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду та ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає до задоволення, а апеляційна скарга на ухвалу суду підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року оскаржується лише в частині відмови суду в задоволенні заяви про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, в іншій частині рішення суду не оскаржується.
У відповідності до ст. 264 ЦПК України питання про розподіл між сторонами судових витрат вирішується під час ухвалення рішення.
Разом з тим, частиною 1 та 2 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Тобто, за загальним правилом, питання судових витрат вирішується процесуальним документом, яким закінчується розгляд справи по суті. Винятком може бути випадок, коли сторона з поважних причин не може подати докази розміру понесених витрат і зробила про це заяву до закінчення судових дебатів.
Іншими словами, виняток із загального правила щодо розподілу судових витрат, який передбачений у ст. 246 ЦПК може мати місце за двох умов: 1) відповідна заява сторони зроблена нею до закінчення судових дебатів; 2) наявність поважних причин неможливості подання таких доказів до цього часу.
Пункт 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України передбачає, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.
Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Тобто, звернення сторони до суду до закінчення судових дебатів із заявою про надання стороною протягом п`яти днів доказів на підтвердження понесених витрат за надання професійної правничої допомоги у зв`язку із розглядом справи, передбачене ч. 8 ст. 141 ЦПК України, і таке є правом сторони, яке не може бути обмежене судом.
У випадку звернення сторони до суду з такою заявою до закінчення судових дебатів, суд позбавлений можливості розглядати питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу при ухваленні судового рішення, питання про відшкодування судових витрат підлягає вирішенню судом у призначеному судом судовому засіданні.
В судовому засіданні 22.02.2021 року представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 заявив про намір покласти на позивача понесені відповідачем витрати на надання професійної правничої допомоги, зазначив, що докази понесених витрат за надання правничої допомоги будуть подані протягом п`яти днів, а відтак ухвалюючи 22.02.2021 року рішення суд першої інстанції, з врахуванням положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, неправомірно ухвалив відмовити в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати.
Як підставу для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про призначення судового засідання для вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат за надання правничої допомоги, суд першої інстанції зазначив, що представник відповідача ОСОБА_2 жодним чином не обґрунтував наявність у відповідача поважних причин, які перешкоджали раніше подати докази на підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги.
На думку колегії суддів із зазначеної підстави суд першої інстанції повинен був вирішити питання щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги по суті, а саме, задовольнити чи відмовити у стягненні з позивача на користь відповідача витрат за надання правничої допомоги, а не ухвалювати рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати відповідача.
А відтак, оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні заяви про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, якими є, в тому числі, і витрати за надання професійної правничої допомоги, є незаконним, а відтак в цій частині підлягає скасуванню.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою–п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин першої–третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В судовому засіданні 22.02.2021 року представник відповідача до судових дебатів у справі заявив про його намір покласти на позивача витрати на професійну правничу допомогу, які поніс відповідач.
03.03.2021 року судом зареєстровано заяву адвоката Гомзяка І.А. про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 20005.00 судових витрат за надання професійної правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат до заяви долучено рахунок на оплату №7 від 24.02.2021 року на суму 20005.00 грн., Акт надання послуг №6 від 25 лютого 2021 року, з найменуванням робіт та наданих послуг АБ «Гомзяк та партнери», меморіальний ордер від 24.02.2021 року на суму 20000.00 грн. та на суму 5.00 грн., договір про надання правової допомоги №АБ-01/23 від 20 жовтня 2020 року.
02.03.2021 року ОСОБА_4 подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, вважає розмір зазначених витрат та їх вартість завищеними, крім цього, в акті виконаних робіт зазначені послуги, які адвокат Гомзяк І.А. не надавав. Зазначає, що інформація, яка міститься в акті надання послуг, зокрема, перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги. Підготовка проекту відзиву на позовну заяву, пошук судової практики, формування правової позиції та подання відзиву зайняло 14.5 годин, вартість яких оцінено в розмірі 9425.00 грн., вважає зазначену суму значно завищеною.
Зі змісту Договору про надання правової допомоги №АБ-01/23 від 20 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Гомзяк та партнери», вбачається, що ОСОБА_1 доручив, а АБ «Гомзяк та партнери» взяло на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором. 
Пункт 4.1 Договору передбачає, що вартість наданих юридичних послуг Адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє клієнту відповідний рахунок.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.
Аналізуючи зміст Договору про надання правової допомоги №АБ-01/23 від 20.10.2020 року, колегія суддів дійшла висновку, що сторони договору при його укладенні не зазначили розмір та порядок обчислення адвокатського гонорару, така обов`язкова умова, як ціна, в договорі про надання правової допомоги взагалі відсутня, хоча у відповідності до вимог чинного цивільного законодавства та вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначення ціни є істотною умовою договору.
 
Відсутність в договорі про надання правової допомоги №АБ-01/23 від 20.10.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та АБ «Гомзяк та партнери» розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) позбавляє суд можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, обумовленої сторонами вартості наданих послуг та робіт. 
З огляду на те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», і у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково, колегія суддів, враховуючи те, що в договорі про надання правової допомоги №АБ-01/23 від 20.10.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та АБ «Гомзяк та партнери» не зазначено розміру та/або порядку обчислення витрат за надання правничої допомоги, приходить до висновку про часткове стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судових витрат за надання правничої допомоги, і стягує такі в розмірі 6000.00 грн. 
При цьому колегія суддів враховує предмет спору, ціну позову, складність справи та її значення для сторін, час, необхідний для вчинення дій та надання послуг, перелік яких зазначено Акті надання послуг №6 від 25.02.2021 року, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також зазначені у заяві ОСОБА_4  підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу. 
Колегія суддів погоджується із зазначеними ОСОБА_4 підставами для зменшення вартості витрат за надання правничої допомоги, та вважає значно завищеною суму витрат в розмірі 9425.00 грн. за підготовку проекту відзиву на позовну заяву, пошук судової практики, формування правової позиції та подання відзиву, що зайняло, як зазначає ОСОБА_3 , 14.5 годин.
Колегія суддів приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_3 витрати є неспірними зі складністю справи, наданим адвокатами обсягом послуг, вартість яких є значно завищеною, витраченим ними часу на надання таких послуг, тривалість яких є збільшена, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, що також є підставою для зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів враховує і те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Задовольняючи частково заяву та стягуючи на користь ОСОБА_1 6000.00 грн. на правничу допомогу, колегія суддів враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи.
З врахуванням вищенаведеного, оскаржувана ухвала суду від 04.03.2021 року підлягає скасуванню з ухваленням постанови про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 6000.00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка  відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1, 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року – задовольнити частково.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року в частині відмови в задоволенні заяви представника відповідача – ОСОБА_2 про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати відповідача – скасувати. 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року – задовольнити частково. 
Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року – скасувати та ухвалити постанову, якою стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 6000.00 грн. судових витрат за надання правничої допомоги. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03.03.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк