ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1512/21                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року                                                                      м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого - судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О.,
          Ганечко О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 06.11.2020 №0002992-0419-2305 на суму податкового зобов`язання 15550 грн. 27 коп. за податковий період 2019 року;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 06.11.2020 №0002992-18-0419-2305 на суму податкового зобов`язання 13873 грн. 39 коп. за податковий період 2018 року;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 06.11.2020 №0002992-17-0419-2305 на суму податкового зобов`язання 11924 грн. 48 коп. за податковий період 2017 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно він є власником нежитлової будівлі, яка відноситься до будівель промисловості, тобто не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому контролюючий орган протиправно оскаржуваними рішеннями визначив позивачу податкові зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" за 2017-2019 роки.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що нежитлова будівля виробничого призначення в порядку визначеному підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, як будівля промисловості не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів діючого законодавства і податок на нерухоме майно на неї не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржувані податкові повідомлення- рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 06.11.2020 року є протиправними. Так, позивач у позовній заяві зазначав, що з 2008 року має статус фізичної особи-підприємця та використовував належне йому на праві власності нерухоме майно в межах власної господарської діяльності для виробництва продукції. Проте, таким доводам правова оцінка надана не була, чи така діяльність відноситься до видів промислового виробництва судом першої інстанції не встановлювалось.
Відповідач заперечує проти апеляційної скарги у повному обсязі та зазначає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог законодавства, а скарга позивача є необґрунтованою.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідачем подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог законодавства, а скарга позивача є необґрунтованою.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3726,4 кв.м.
Відповідно до експлікації приміщень до плану нежитлової будівлі - корпусу допоміжних цехів згідно Технічного паспорта №010092 (інвентарна справа №4878В): на І поверсі цієї будівлі знаходяться: кладові приміщення, складські приміщення (загальною площею 2308,9 к.м.); на ІІ поверсі цієї будівлі знаходяться: сходові клітини, допоміжні приміщення, складське приміщення, кладові приміщення, перехід, коридор (загальною площею 451,5 кв.м.); на ІІІ поверсі цієї будівлі знаходяться: складське приміщення, сходова клітина, приміщення кабінетів, допоміжне приміщення (загальною площею 423,2 к.м.)
Головним управлінням ДПС у Черкаській області 06.11.2020 року на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України прийнято податкові повідомлення-рішення №0002992-0419-2305, №0002992-18-0419-2305, №0002992-17-0419-2305, якими позивачу визначено податкові зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" за 2017-2019 роки.
Позивач вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення відповідача протиправними звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3726,4 кв.м., які перебувають у власності позивача, використовуються для промислового виробництва продукції (товарів і послуг) та мають статус промислових приміщень, тому суд дійшов висновку, що вони не підпадає під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами підпункту 266.6.1 базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Обмежувальне тлумачення шляхом введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, самостійно, специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі промисловості - не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.
Отже, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2020 року по справі №820/3556/17.
У цій постанові судова палата частково відступила від висновків Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року (справа №806/2676/17), та підтвердила застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3726,4 кв.м.
Відповідно до експлікації приміщень до плану нежитлової будівлі - корпусу допоміжних цехів згідно Технічного паспорта №010092 (інвентарна справа №4878В): на І поверсі цієї будівлі знаходяться: кладові приміщення, складські приміщення (загальною площею 2308,9 к.м.); на ІІ поверсі цієї будівлі знаходяться: сходові клітини, допоміжні приміщення, складське приміщення, кладові приміщення, перехід, коридор (загальною площею 451,5 кв.м.); на ІІІ поверсі цієї будівлі знаходяться: складське приміщення, сходова клітина, приміщення кабінетів, допоміжне приміщення (загальною площею 423,2 к.м.).
Згідно Класифікатору, до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) належить клас «Будівлі промисловості» (код 1251), який включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств тощо.
Відповідно до ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.
Головне призначення обчислюється відсотковим співвідношенням площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання.
У вищезазначеному свідоцтві на право власності зазначено, що нерухоме майно, що належить на право власності ОСОБА_1 складається з нежитлової будівля - корпус допоміжних цехів, що в свою чергу відносяться до будівель промисловості код 1251 згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затверджено і введено вдію Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року N 507.
Слід зазначити, що згідно даних наявних у технічному паспорті нежитлова будівля-корпусу допоміжних цехів складається з підвалу, складських приміщень, допоміжних приміщень, кладових кімнат, роздягальні, коридорів, кабінетів та ін. та має загальну площу 3726.4 кв.м. з яких згідно експлікації приміщень до плану, відсоток складських приміщень становить 70.1% від загально площі. При цьому, інші складові будівлі, які вказані в технічному паспорті є допоміжними приміщеннями, а тому вони також належать до будівель промисловості, оскільки призначені для їх обслуговування.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що вищезазначена нерухомість є будівлею промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-200, та не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
З Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 , здійснює підприємницьку діяльність, як фізична-особа підприємець на підставі запису про проведення державної реєстрації від 08.10.2008 року за номером: 20250000000006485, основним видом діяльності якого є: Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (10.61 КВЕД). 
В позовній заяві позивач зазначив, а судом першої інстанції не взято до уваги, що протягом 2016-2020 років вищезазначені приміщення використовувалися позивачем, як виробничі та складські під вироблену продукцію та необхідну сировину. 
Отже, в даному випадку позивачем нежитлові виробничі приміщення використовувалися для виробництва при здійсненні своєї господарської діяльності, а отже, покладення обов`язку щодо сплати податку на належне позивачу нерухоме майно промислового призначення суперечить підпункту "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. А оскаржувані податкові повідомлення-рішення скасуванню, оскільки прийняті без врахування вимог підпункту "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01  2021  по справі № 640/3355/19 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Таким чином апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог, оскільки прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з урахуванням вимог ст.139 КАС України, витрати позивача на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції з позовом, та при подачі апеляційної скарги мають бути відшкодовані за рахунок відповідача суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пункту 1 частин 1, 2 статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, про стягнення з Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2724,00 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,00 грн на загальну суму 4086,00 грн.
Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331  Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 06.11.2020 №0002992-0419-2305 на суму податкового зобов`язання 15550 грн. 27 коп. за податковий період 2019 року.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 06.11.2020 №0002992-18-0419-2305 на суму податкового зобов`язання 13873 грн. 39 коп. за податковий період 2018 року;
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 06.11.2020 №0002992-17-0419-2305 на суму податкового зобов`язання 11924 грн. 48 коп. за податковий період 2017 року.
Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (адреса: 18002, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Хрещатик, будинок 235; ЄДРПУО 44131663) за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги на загальну суму 4086 (чотири тисячі вісімдесят шість) гривень 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Суддів:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                                    О.М. Ганечко