Дата документу 08.12.2021 Справа № 316/2210/19

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 316/2210/19	Головуючий у 1-й інстанції Бульба О.М.	
Пр. № 22-ц/807/1577/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2021 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (надалі - ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» про визнання частково недійсним п. 1.1 договору від 17.03.2009 року

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» звернулося до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-6), в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 490142739 від 17.03.2009 року станом на 07 жовтня 2019 року у розмірі 92427,08 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 24318,18 грн., заборгованості за відсотками - 20772,34 грн., заборгованості за пенею - 47336,56 грн., заборгованості за комісією - 00,00 грн., від сплати якої на корить позивача відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також стягнути сплачений судовий збір в сумі 1921,00 грн.
В обґрунтування свого позову товариство зазначало, що між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №490142739 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надав відповідачу кредит в сумі 24729,77 грн., а відповідач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, комісію за дії банку, а також виконати інші умови договору та повернути Банку кредит відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором.
18.12.2012 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги №2012-1-2/1, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», включно і до ОСОБА_1 
27.12.2012 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» уклали договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) №27/12/2012-01, згідно якого ТОВ КУА Прімоколект-Капітал» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», включно і до ОСОБА_1 .
Станом на 07.10.2019 року заборгованість у відповідача перед позивачем становить 92427,08 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 24318,18 грн., заборгованість за відсотками - 20772,34 грн., заборгованість за пенею - 47336,56 грн.
Відповідачу направлялась вимога про погашення розміру заборгованості однак у добровільному порядку заборгованість за кредитним договором сплачена не була.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Бульбу О.М. (т.с. 1 а.с. 67).
Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 71) відкрито спрощене позовне провадження у цій справі з викликом сторін.
У грудні 2019 року від відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява (т.с.1 а.с. 93- 95), в якій останній просив визнати недійсним п. 1.1 договору від 17.03.2009 р. № 490142739 в частині «та комісію за дії Банку, що вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за цим договором (надалі - комісія за управління кредитом) у розмірі 2% (2 відсотків) від суми кредиту за кожний місяць користування кредитом, а також виконати інші умови договору» вимоги укладеного договору між ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» (код ЄДРПОУ 36676934) на ОСОБА_1 , а також стягнути з ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» сплачений судовий збір та витрати на послуги адвоката.
В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначав, що 17.03.2009 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1  було укладено договір №490142739, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надав відповідачу кредит в сумі 24729,77 грн., а відповідач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 0,01%, річних та комісію за дії банку, що вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за цим договором у розмірі 2% від суми кредиту за кожний місць користування кредитом, а також виконати інші умови договору та повернути Банку кредит відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутних послуг, але в будь-якому випадку не пізніше 17.03.2019 року. Пунктом 1.1. кредитного договору передбачено сплату комісії за дії Банку, що вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за цим договором у розмірі 2% від суми кредиту за кожний місяць користування кредитом, а також виконати інші умови договору. Вважав, що дана вимога  умови договору протирічить низки законів та підлягає визнанню недійсним.
Ухвалою суду від 12.02.2020 року зроблено перехід від спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та прийнято до свого провадження зустрічний позов, призначено підготовче судове засідання (т.с. 1 а.с. 130-131).
Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 лютого 2021 року (т.с. 1 а.с. 196-199) позовні вимоги ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал»  (код ЄДРПОУ 36676934) заборгованість за кредитним договором №490142739 від 17.03.2009 року в загальному розмірі 69408,07 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал»  (код ЄДРПОУ 36676934) судовий збір в розмірі 1442,59 грн. 
В задоволені зустрічної позовної заяви відмовлено у повному обсязі.
ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, погодилось, останнє в апеляційному порядку не оскаржувало.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні,  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 205-208) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позивних вимог позивача відмовити у повному обсязі, зустрічний позов відповідача за первісним позовом задовольнити в повному обсязі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 219).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 1 а.с. 226), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 227), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів Запорізького апеляційного суду та щорічної відпустки судді-доповідача (т.с. 1 а.с. 251). 
ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» подало апеляційному суду відзив (т.с. 1 а.с. 244-245) на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі.
У судовому засіданні 01 вересня 2021 року (т.с. 2 а.с. 1-2) апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті за відсутності ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал»: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представника  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 213-214), у розгляді справи оголошено перерву у зв`язку із витребуванням (ухвала апеляційного суду, т.с. 2 а.с. 6-7) у позивача ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» такої інформації:
- чи є тотожною за своїми складовими (тілом кредиту - конкретна сума, відсотками конкретна сума, пеня - конкретна сума, комісія - конкретна сума) та загальним розміром сума заборгованості за вищезазначеним кредитним договором відповідача - 92427,08 грн. станом на 07.10.2019 року, яку Ви просите стягнути у цій справі у своєму позові (т.с. 1 а.с. 4) із сумою заборгованості та її складовими (тілом кредиту - конкретна сума, відсотками конкретна сума, пеня - конкретна сума, комісія - конкретна сума) у розмірі 92427,08 грн. (т.с. 1 а.с. 60), яка була зазначена Вами у Вашій претензії на ім`я відповідача про необхідність погашення боргу за вищезазначеним договором у строк до 29.01.2013 року ?
- зазначити конкретні суми складових саме останньої - заборгованості за претензією (т.с. 1 а.с.60) у розмірі 92427,08 грн. станом на 29.01.2013 року (тіло кредиту, відсотки, пеня, комісія із зазначенням також конкретного періоду, за якій останні нараховані)? 
На виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду від 01 вересня 2021 року первісним позивачем ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» було надано апеляційному суду заяву (т.с. 2 а.с. 10), відповідно до якої:
- сума заборгованості є тотожною за своїми складовими та загальним розміром за кредитним договором відповідача - 92427,08 грн. станом на 07.10.2019 року, яку Товариство просить стягнути у своєму позові із сумою заборгованості та її складовими у розмірі 92427,08 грн., яка була зазначена Товариством у претензії 2013 року на ім`я відповідача про необхідність погашення боргу;
- 92427,08 грн. заборгованості за кредитним договором № 490142739 від 17.03.2009 року складається з тіла кредиту - 24318,18 грн., заборгованості за відсотками 20772,34 грн., заборгованості за пенею - 47336,56 грн.; 
- нарахування відсотків у сумі 20772,34 грн. здійснювалось з дати першого прострочення платежу на погашення кредиту до дати відступлення права вимоги за кредитним договором № 490142739 від 17.03.2009 року. 
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 3-4, 9), у томі числі ОСОБА_1 через свого представника адвоката Галька Н.О. (т.с. 1 а.с. 213-214), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника  ОСОБА_1  - адвоката Галька Н.О. (т.с. 1 а.с. 213-214). 
Від ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» надійшла заява (т.с. 2 а.с. 10 зворот), в якій останнє просило здійснювати розгляд цієї справи за відсутності його представника. 
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. ст. 371, 372 ЦПК України ухвалив: заяву позивача задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника ОСОБА_1 - адвоката Галька Н.О. (т.с. 1 а.с. 213-214).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника  ОСОБА_1  - адвоката Галька Н.О. (т.с. 1 а.с. 213-214), перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав. 
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов позивача ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» частково та відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі у цій справі, керувався ст.ст. 3, 4, 10, 12, 28, 76-82, 89, 95, 141, 247, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності первісних позовних вимог позивача ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» лише в частині їх задоволення та відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 17.03.2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №490142739 (далі - Кредитний договір) відповідно до умов п.п.1.1., 1.2., 1.8 п.1. якого ЗАТ «Альфа-банк» надав відповідачу кредит в сумі 24729,77 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача № НОМЕР_2 в «Альфа-Банк» відкритий для зарахування коштів на повернення заборгованості та відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі виплачувати проценти за користування кредитом, комісію за управління кредитом, повернути кредит та виконувати інші умови визначені даним договором, в сумах та у строки визначені Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту не пізніше 17.03.2019 року Крім того, п.п.1.4 п.1 кредитного договору, сторони визначили зобов`язання позичальника (відповідача по справі), в разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором, сплату штрафів та пені (т.с. 1 а.с. 7-10).
Відповідно до п. п. 8.4 п.8 кредитного договору, сторони реалізуючи свої права, що встановлені ст. 259 ЦК України, домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із даного договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності (т.с. 1 а.с. 10).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Ст.ст. 626, 628 ЦК України договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
18.12.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги №2012-1-2/1 (т.с. 1 а.с.35-44), відповідно до умов якого ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Альфа-Банк», включно і до ОСОБА_1  (відповідача по даній справі) за кредитним договором, що підтверджується Витягом з акту приймання-передачі реєстру Боржників від 18.12.2012 року (т.с. 1 а.с. 45).
27.12.2012 року ТОВ ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» уклали договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) № 27/12/2012-01 (а.с.46-58), відповідно до умов якого ТОВ Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ ФК «Кредит-Капітал», включно і до  ОСОБА_1  (відповідача по даній справі) за кредитним договором, що підтверджується Витягом з акту приймання-передачі реєстру Боржників від 27.12.2012 року (т.с. 1 а.с. 59).
Згідно із ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
На адресу відповідача зазначену у кредитному договорі, позивачем надсилалась претензія про невиконання умов договору №490142739 в сумі 92427,08 грн. та рекомендовано у строк до 29.01.2013 року на надані реквізити погасити дану заборгованість (т.с. 1 а.с.60).
Крім того, позивачем також і 19.09.2019 року на адресу відповідача зазначену у кредитному договорі, поштовою кореспонденцією, надсилалась вимога про погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 92427,08 грн., яка включає розмір заборгованості за тілом кредиту - 24318,18 грн., розмір заборгованості за відсотками - 20772,34 грн. та розмір заборгованості за пенею в сумі 47336,56 грн. на зазначений у вимозі рахунок позивача у строк в 10 (десять днів) з моменту отримання даної вимоги та роз`яснено можливість примусового стягнення заборгованості (т.с. 1 а.с.26-27).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
В силу вимог ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що матеріали цієї справи не містять доказів, у тому числі на час розгляду даної справи судом першої інстанції, що відповідачем було здійснено у добровільному порядку частково або у повному обсязі погашення заборгованості за кредитним договором на користь первинного кредитора «Альфа-Банк» або на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» або на користь ТОВ Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (позивача по справі) частково або у повному обсязі.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня  на відповідну суму, а позовна  давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 248 ЦК України до вимог про стягнення неустойки встановлена позовна давність в один рік, а отже до вимог про стягнення пені можливим є застосування строку позовної давності, проте, суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для застосування строку позовної давності, у тому числі і до пені, з огляду на таке.
Укладений кредитний договір встановлював окремі зобов`язання, які деталізували обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачав самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції, відповідач повинен був повернути первинному кредитору ЗАТ «Альфа-Банк» кредит та всі сукупні нарахування за ним, у строк до 17.03.2019 року (п.п.1.1. п.1 кредитного договору) (т.с. 1 а.с.7).
Тобто, право позикодавця вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з його внесення і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).
Верховний Суд України в постанові від 18.05.2016 року у справі № 6-474цс16 від 18.05.2016 року, зазначив, що аналіз норм статті 266, частини 2 статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Представник відповідача ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі також в зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 29.01.2013 рік, а Банк звернувся до суду в листопаді 2019 року (т.с. 1 а.с. 82-84).
Проте, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до п.п.8.4 п.8 кредитного договору, сторони, реалізуючи свої права, що встановлені ст.259 ЦК України, домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із даного договору включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків сплати неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 (п`ятдесят) років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до цього договору є договором про збільшення позовної давності, тому підлягають застосуванню (т.с. 1 а.с.10). 
Тому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ч.1 ст.259 ЦК України, а саме що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, в зв`язку з цим розрахунок слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором. 
При вирішенні питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про таке.
Ч. 3 ст.551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.
Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за  умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Розмір боргового зобов`язання (тіло кредиту), позивачем зазначено в сумі 24318,18 грн., при цьому розмір пені визначено в сумі 47336,56 грн., з чого вбачається, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання, при цьому, позивачем зазначено, що у відповідача заборгованість за комісією становить 00,00 грн. (т.с. 1 а.с.4). 
Належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні.
Враховуючи зазначене, правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові 03.09.2014 року по справі №6-100цс14, суд першої інстанції правильно вважав за можливе застосувати до вимог щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, положення ч. 3 ст.551 ЦК України, визначивши розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача такою, яка дорівнює розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто в сумі 24318,18 грн.
Щодо зустрічних позовних вимог відповідача ОСОБА_1  в інтересах якого діє адвокат Галька Н.О., вимог про визнання частково недійсним п. 1.1 договору від 17.03.2009 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про таке.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Згідно п.1.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних та комісію за дії банку, що вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за цим договором у розмірі 2% від суми кредиту за кожен місяць користування кредитом.
Станом на 07.10.2019 року заборгованість у відповідача перед позивачем за відсотками - 20772,34 грн. 
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що факт укладення кредитного договору №490142739 від 17.03.2009 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 , про що свідчать особисті підписи сторін. Таким чином, при підписанні кредитного договору відповідач погодився з усіма умовами даного правочину і взяв на себе зобов`язання щодо його виконання (т.с. 1 а.с. 7-10). 
Враховуючи положення чинного законодавства України, відповідач мав можливість не вступати у кредитні зносини з банком, але натомість погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.
Враховуючи вищевикладене, за наявних у справі матеріалів та доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором наявна станом на 07.10.2019 року в загальному розмірі 69408,7 грн., яка складається з розміру заборгованості за тілом кредиту в сумі 24318,18 грн., розміру заборгованості за відсотками 20772,34 грн., розміру заборгованості за пенею в сумі 24318,18 грн., а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Галька Н.О. до ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал», у цій справі слід відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  дублюють доводи його заперечень останнього проти первісної позовної заяви позивача ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал», викладених у його відзиві (т.с. 1 а.с. 82-84), та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 у цій справі (т.с. 1 а.с. 93-95), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію зустрічного позивача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Оскільки, хоча й дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України у справі №1-26/2011 від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011).
Проте, висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним п. 1.1 договору від 17.03.2009 р. № 490142739 в частині «та комісію за дії Банку, що вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за цим договором (надалі - комісія за управління кредитом) у розмірі 2% (2 відсотків) від суми кредиту за кожний місяць користування кредитом, а також виконати інші умови договору», не призвів до неправильності вирішення цієї справи по суті судом першої інстанції, оскільки апеляційним судом встановлено, що позивач у цій справі позовних вимог про стягнення будь-якої комісії за управління кредитом у складі вищезазначеної заборгованості не заявляв взагалі (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), вищезазначена сума нарахувань кредитора заборгованості за вищезазначеним кредитним договором для відповідача є остаточною, не враховуючи сум в порядку ст. 625 ЦК України, які не були предметом судового розгляду у цій справі, а тому права відповідача, як позичальника, пунктом 1.1 вищезазначеного договору від 17.03.2009 р. № 490142739 та кредитором не порушені, крім того, недоцільним було визнання у цій справі нікчемного в силу вимог закону про захист прав споживачів вищезазначеного пункту договору. 
Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що позивач ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» у цій справі, як правонаступник прав та обов`язків кредитора за вищезазначеним кредитним договором із ОСОБА_1 після передачі йому боргу відповідача 27.12.2012 року у розмірі в загальній сумі 92427,08 грн., яка включає розмір заборгованості за тілом кредиту - 24318,18 грн., розмір заборгованості за відсотками - 20772,34 грн. та розмір заборгованості за пенею в сумі 47336,56 грн., будь-яких подальших нарахувань, у тому числі у вигляді відсотків чи пені не здійснював взагалі. 
Саме цей розмір заборгованості за кредитним договором з тими самими складовими ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» просив відповідача погасити, як ї у 2013 році (станом на 29.01.2013 року вимога тс. 1 а.с. 60), так й у 2019 році (вимога т.с. 1 а.с. 26). 
Що у тому числі підтвердив позивач ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» у своїй заяві на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду у цій справі (т.с. 2 а.с. 10-12).
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
А враховуючи вищезазначений п.п.8.4 п.8 кредитного договору та встановлення сторонами за цим договором строку позовної давності 50 років для будь-яких платежів за договором (тіла кредиту, відсотків, пені тощо), навіть, якщо рахувати, що строк для виконання основного зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором для відповідача виник ще у 2013 році, то у жовтні 2019 року ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача у цій справі (т.с. 1 а.с. 2) з дотриманням останнього для стягнення вищезазначеної заборгованості за кредитним договором. Належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні.
А тому, суд першої інстанції правильно встановив, що підстави для застосування позовної давності за заявою сторони відповідача у суді першої інстанції у цій справі були відсутні.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування: - заперечень проти первісного позову позивача в частині його задоволення, - та зустрічного позову у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною апелянта апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України оскаржуваним рішенням було вирішено питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в разі відмови апеляційним судом у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , останній не має права на компенсацію за рахунок ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 20.12.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.